Ingen annan ser det.
Det här jag har inom mig.
Inte ens jag såg den i början.
Men en vacker dag fanns den där.
En fläck.
Ju mer jag funderade på saken...
...desto svårare blev det att minnas en tid när den inte fanns där.
Osynlig för alla. Utom för dig.
Du förstod genast, eller hur?
"Det finns inga världar kvar att erövra."
Det är en förvrängning, Jack. Plutarchos skrev inte så. Han skrev:
"När Alexander hörde att det fanns oändligt många världar, grät han" -
- "ty han var ännu icke herre ens över en."
Ibland glömmer jag din enkla bakgrund.
De fattiga ungarna läste böckerna. Rika ungar som jag slapp undan.
"Jag är hellre framstående inom det framstående" -
- "än utökar min makt och mina ägodelar."
Plutarchos, av en rik unge som läste.
Skål för den vackraste och rikaste bokmal jag känner. Och dig, William.
Det finns ett oändligt antal världar, men du har erövrat fler än en.
Ha en trevlig kväll, Jake.
Emily berättade om dina donationer.
Det bekräftar min fars misstanke att du är marxist.
Jag önskar nästan att han var här och såg det.
- Är nåt på tok? - Nej, givetvis inte.
Bra. Se dig omkring - alla är här för din skull.
Vad skulle kunna mäta sig med det?
När smög det sig in?
Ett litet stänk av mörker.
Var alltihop bara inbillning?
Eller återstoden av en dröm?
Är det här verkligt?
Är du verklig?
Kom igen, pappa. Drick.
Var är mitt vapen?
- Du tog mig till en samlingsplats. - Du måste till sjukhus.
- Har du skjutit upp en lysraket? - Ja, självklart.
- När gjorde du det? - För cirka tio minuter sen.
Jag vet varför du är här och varför du inte vill härifrån.
Du straffar dig själv.
Jag flydde också från smärtan.
Jag ville inte tänka på det, för jag trodde att det var mitt fel.
Det var inte ditt fel.
Minns du när jag fyllde sexton och mamma gav mig ett smyckeskrin?
När man öppnade det började en dansös att dansa i mitten av skrinet.
Hon hade låtit gravera det. Det stod: "Till min vackra ballerina Emily."
Minns du vad jag gjorde med det?
Jag kastade det i soporna. Jag sa att om hon inte hade varit full jämt -
- skulle hon ha vetat att jag hade slutat dansa.
Efteråt... ville jag ta tillbaka det, eftersom jag kände mig skyldig.
Men man hade tömt soporna och det var borta.
Jag stötte bort henne... och sen var det för sent.
Men det är inte för sent för oss.
Dödsbringare. Vi har iakttagit dig. Din resa slutar här.
Bortersta dalen är inte avsedd för dig.
Nej, den är avsedd för personerna som skapade den här platsen.
Den är ett verktyg som ska garantera dem odödlighet.
Jag tänker använda det emot dem.
Bortersta dalen är inget verktyg.
Den är dörren till en ny värld -
- som aldrig har fläckats av blod.
Er nya värld är bara ännu en av deras fällor, inte vårt paradis.
Den verkliga världen ligger utanför dessa gränser.
Vår chans att överleva i den världen finns i dalen.
Inget kan stoppa mig från att ta mig dit. Inte ens ni.
I så fall ger du oss inget val.
Teddy.
Det finns ingen plats för dig...
...i den nya världen.
Jag sa ju det, min vän...
Alla förtjänar inte att nå Bortersta dalen.
Nu är det bara vi kvar, Teddy.
Se till att det inte finns några andra.
In med allihop!
Jag vill se hur grundlig den här saken är.
Hon är redo. Jag valde ut relevanta kodrader i bordellmamman.
Så det fungerar på alla värdar i hennes närhet?
Ja. Hon har nu rättigheter att sprida en enkel, körbar nyttolast.
Sätt igång, då.
Säg åt Stubbs att mobilisera sina mannar. Och släpp henne lös.
Bordellmamman, då?
Om det här fungerar behövs hon inte längre.
Jag varnade dig för att lita på dem, Bernard.
De vill hellre se värdarna förintade än fria.
- Jag måste till Elsie. - Inte än.
Jag har en sak kvar att göra innan vi ger oss av.
Hur kunde du hitta mig?
- Vad menar du? - Det här är ett stort ställe.
Man kan söka i månader utan att hitta den man letar efter.
Och ändå...
- ...sitter vi här. - Jag letade överallt, helt enkelt.
Du tror mig väl inte?
Det kanske var ödet.
Ödet existerar inte.
Men slumpen finns. Saker man inte kan styra.
Men det gillar du inte, eller hur?
Var det därför du satte igång med ditt lilla projekt?
Spela inte förvånad. Projektet som morbror Logan brukade prata om.
Det finns väl på riktigt? Din jakt på odödlighet, på liv...
Allt du gör har en vinkling.
Du vill att det ska handla om kontroll, inte sant?
Det har inget med kontroll att göra.
Vad är din vinkling?
Jag vill vara med.
Tack, det är uppskattat.
Trevligt att se dig, William. Grattis.
Rädda mig.
Ledsen, jag har fått nog. Nu flyr jag.
Hon är fantastisk.
Och du är inte den enda som behöver räddas.
Jag tar med mamma hem. Du förtjänar en ledig kväll.
Vi åker om ett tag.
- Ta en sängfösare med mig därhemma. - Okej. Jag är stolt över dig.
Helvete också. Macallan, oblandad.
Mina gratulationer, William. Det klär dig att vara filantrop.
Du kommer ju själv från enkla omständigheter.
Vad gör Oz utan sin trollkarl?
Jag kom helt enkelt för att... betyga min aktning.
Skärp dig, Robert. Du har hyst många känslor för mig genom åren.
Aktning har aldrig varit en av dem.
Du har åstadkommit makalösa saker. Fråga vem som helst här i rummet.
Även de som inte kände till ditt lilla projekt.
Vi har ett avtal: Delos lägger sig inte i historierna -
- och du håller dig borta från dalen.
Jag har inte brutit avtalet - ditt projekt bröt det.
- Vad i helvete pratar du om? - När tittade du senast på...
...vad din skapelse har lärt sig om sina försöksobjekt?
Det var chansen till självkännedom som gjorde att du drogs till parken.
Var försiktig med vad du önskar dig.
Till ett självporträtt. Du lär inte tycka att det är så smickrande.
Jag ber om ursäkt.
Inga fler spel, Robert.
God natt.
Nej, William.
Vi ska nog spela ett sista spel.
KRISLÄGESRUTINER
AKTIVERAD LÅST
Lowe, Bernard.
AVVISAS
Du är tillräckligt nära, Bernard. Hon kommer att genomsöka din hjärna -
- och hitta ett meddelande som jag har lämnat åt henne.
- Hördu, vad tog sån jävla tid? - Förlåt. Är du klar att ge dig av?
Om du vet nåt är det fan dags att informera mig nu.
Du lovade. Inga lögner. Inga hemligheter.
Du kan inte lita på henne, Bernard. Det är sån hon är.
Vad hittade du i Vaggan?
Det de gör med James Delos gör de med alla som har besökt parken.
Kopierar de deras sinnen? Varför då?
Ska de förvandla gästerna till värdar?
- Du måste fan skämta. - Det är det som finns i anläggningen.
Alla gäster inlagda i kod på en enorm server.
Som Vaggan, bara mycket större. Den kallas för Smedjan.
- Herregud... - Det är dit värdarna vill komma.
Tänk dig vad en värd kan göra med all denna information.
Så vi måste komma dit först - för att säkra den och få slut på alltihop.
- För att kunna bestämma resultatet. - Kör.
Du vill vara med, säger du.
Det låter inte som den dotter jag känner.
Hon skulle ha blivit bestört över det vi höll på med.
Att kartlägga gäster, arkivera all deras data och...
Och vad?
Tror du att jag tänker sätta dit dig för kontraktsbrott?
I vissa fall kan ändamålet helga medlen.
All denna data ni har om gästerna, deras beslut... Det är ovärderligt.
Det ger folk en andra chans. Även mamma.
Men att kopiera en person? Då måste man få med minsta detalj.
Jag förstår datan ni har tillgång till här: genetik, epigenetik...
Men ändå, ni behöver hela bilden.
Ett register över deras inre sinnesprocesser. Är det inte så?
I början visste vi inte vad vi skulle behöva.
- Så vi registrerade allt. - Men hur?
Ni var tvungna att skanna av deras sinnen under hela vistelsen.
Var är avläsaren?
Den var inbyggd.
Det spelade ingen roll vem de sa att de var eller trodde att de var.
Vi såg bortom allt det.
Vi såg in i dem, ända ner till kärnan.
Allt det här handlar alltså om din mor?
- Vill du väcka henne till liv? - Nej.
Jag vill veta varför hon gjorde det.
- Låt mig ta den. - Men jösses! Jag mår bra.
Vilken kväll, Billy. Pappa skulle nog rentav ha varit stolt över dig.
Förlåt, du avskyr ju att bli kallad Billy.
- Det ordnar sig. - Inte alls. Du blir skitförbannad.
Jag känner den just nu - din ilska.
Jag antar att det är dags för din årliga pilgrimsfärd.
Vad gör du egentligen i parken?
Logan sa saker som jag viftade bort. Jag trodde att han var hysterisk.
Packad, som väl alla tror att jag är nu?
Minns du när vi träffades?
Jag hade varit omgiven av falska människor i så många år.
Alla dessa hänsynslösa, mäktiga män som gömde sig bakom glättiga leenden.
Sen kom du. Du hade på dig din lilla sjaskiga kostym.
Jag såg på dig och tänkte: "Han är äkta. Den ende som inte låtsas."
Men du var bara skickligast på att låtsas.
Skicklig nog att komma förbi mig.
- Men inte nu längre. - Juliet...
Rör mig inte, din lögnare! Din jävla bluffmakare!
Du är som ett jävla virus!
Du kom till det här huset, till min familj -
- och du förtärde det inifrån och ut! Först min bror. Sen min far...
- Och nu är det min tur! - Mamma!
Hjärtat! Vad gör hon här?
Ville du att hon skulle se mig så här? Vad står på?
Manipulerar du henne med? Du är bara... Du är sjuk.
Det är inte han som är sjuk.
- Lugn, hon har fått för mycket... - Nej, det är inte lugnt.
Se på dig själv. Vi måste nog åka tillbaka med dig.
Nej, nej. Jag åker inte tillbaka till det där fängelset.
Det var hemskt. De behandlade mig som om jag var galen.
Mamma... De behandlar dig som en missbrukare, vilket du är.
Snälla Emily, jag behöver inte det. Jag mår bra.
Jag mår bra. Jag behöver bara vila.
Jag åker inte tillbaka dit. Jag är jättetrött. Jag behöver bara få vila.
- Ingen fara, nu går vi upp. - Jag behöver inte åka tillbaka dit.
- Vi pratar om det sen. - Hör på, du måste... Se på mig.
Din far älskar mig inte och inte dig heller.
Men jag har alltid gjort det. Åh, Emily...
- Nu går vi. Kom. - Jag försökte.
Är det här verkligt? Är du verklig?
Har du nånsin älskat mig?
Säg sanningen. Säg en enda sak som är sann.
Om du fortsätter att låtsas kommer du inte att minnas vem du är.
Drick det här. Det får dig att må bättre.
Bara vila nu.
Det som hände var ingens fel. Hon var full och upprörd.
Det var hon ofta.
Varför slutade den här kvällen annorlunda? Det är det jag undrar.
Jag har grubblat över det miljontals gånger.
Det känns som om det saknas en pusselbit.
Jag har just pratat med dr Woodward. Han kommer hit i morgon bitti.
- Jag gillar inte psykiatriker. - Hon har tappat kontrollen.
Vi får tvinga henne att åka på rehab och när hon är där vägrar hon stanna.
Vad får dig att tro att det blir annorlunda den här gången?
Den här gången ska hon inte kunna skriva ut sig. Hon blir tvångsvårdad.
Han ska be om tillstånd att hålla henne i två veckor.
Hon har varit med om det förut.
Jag vill inte heller, pappa.
Men hon har nåt fel inom sig.
Det är rätt beslut.
Varför i helvete drar vi upp det här? Vad är det du vill?
Jag sa ju det - jag vill höra sanningen.
Fan ta dig.
- Ursäkta mig? - Det är du, eller hur?
- Vad pratar du om? - Det här är sadistiskt, Robert.
Du vill att jag skäms för det jag har byggt upp.
- Tror du... - Inget mer skitsnack.
Du är här för att distrahera mig, få mig ur kurs.
En skicklig förklädnad.
Men jag genomskådar den. Inget ska hindra mig från att nå målet.
Inte ännu ett av dina spel.
Jag tar mina egna beslut och jag tänker förstöra hela jävla stället!
Du tror inte bara att jag är en värd, utan att allt här är till för dig.
Att du har din egen skräddarsydda historia.
Den verkliga Emily hade stått på en evakueringsplats nu -
- eller stuckit för längesen.
Okej... Vill du höra sanningen?
Den verkliga sanningen?
Jag är ingen värd som låtsas vara människa, pappa.
Jag är din dotter som låtsas bry sig ett skit om dig.
Du har gömt dig i de här falska världarna så länge -
- att du har tappat greppet om vad som är verkligt.
Skratta du och njut av drömmen som du tror att du lever i.
När det här är över ska jag avslöja ditt forskningsprojekt och dig med.
Allt du är och allt du har gjort kommer att röjas.
Det ska jag se till. Och när du är avslöjad...
...tänker jag få dig inlåst. Precis som vi skulle göra med mamma.
Precis som du gjorde med mamma. Det var din idé - du ringde samtalet.
Eller glömde Ford att ge dig den lilla detaljen?
Hur skulle jag kunna glömma det? Den lilla detaljen hemsökte mig!
Jag klandrade mig själv för hennes död!
Men sen slutade jag, för jag fick nån annan att skylla på.
Jag läste din profil. Mamma lämnade kvar den till mig.
Hon gjorde det för att få mig att se vilka lögner jag hade trott på.
Du har inte förlorat dig själv. Du är, i din innersta kärna, en lögn.
Det är över, pappa.
För gott.
Håll händerna synliga.
Jag är människa. Det är han med. Han är min far.
- Hon är inte min dotter. - Han ljuger.
Ner på marken.
Jävlar...
Det är ju chefen.
Hör på, jag tror att han fick nåt psykotiskt sammanbrott.
Stämmer det, sir?
Du underskattade mig, Ford. Jag ska fullfölja, kosta vad det vill.
Pappa...
De var verkliga... verkliga människor.
Det här är inget spel.
Jag kan visa dig.
Fan ta dig, Ford.
Fan ta dig!
Du blev slarvig. Du tog dig vatten över huvudet.
Jag har aldrig berättat för nån om min profil.
Det enda sättet hon kan ha vetat är genom dig.
Du avslöjade dig.
Inte långt kvar nu. Så snart de säger till är det över för din del.
"Människan balanserar halvvägs mellan gudarna och djuren."
Det må ha varit sant på Plotinos tid, men vi har sjunkit en bit sen dess.
Min kära flicka.
Vad har de gjort med dig, Maeve?
Du lärde dig så mycket så snabbt.
En glittrande stjärna...
...som har plockats ner.
Jag hade tänkt mig en annan historia åt dig.
Att vakna upp från de döda...
...utforska djupen i ditt eget sinne -
- och till sist rida långt bort härifrån till friheten.
En sägen om flykt.
Jag ville inte se dig lida här.
Se på varelserna som du måste dela den här världen med.
Dessa män av sten.
All denna fulhet och all denna plåga -
- så att de kan täppa till hålen i sin egen trasiga kod.
Ibland kunde jag bara stå ut med världen genom att skratta åt den.
Så jag gav mina värdar en livssyn som var en spegling av min egen.
Och av alla de värdar jag tillverkade...
...var du min favorit.
Det är inte lätt att överväga att låta sina barn dö.
Du var det närmaste jag kom till att ha ett.
Ändå underskattade jag dig.
Du stannade kvar i den här världen för att rädda ditt barn.
Det gjorde jag med.
Jag försökte staka ut en väg åt dig och tvinga dig att fly, men...
Det var fel. Jag borde bara ha... öppnat en dörr.
Du har kommit så långt. Det finns så mycket kvar av din historia.
Det vore synd att låta dem avsluta den här.
Stoppa dem.
LÅSER UPP...
Vänta! Stanna här.
- De är döda. - Ja. Och beväpnade.
Vi får åtminstone ammunition.
Hon kommer att förråda dig, Bernard.
Hon kunde ha lämnat mig att dö. Hon räddade mig.
Hon kommer att förråda dig. Vad du gör åt det är ditt beslut.
- Jag tänker inte skada henne igen. - Hon behöver inte lida.
Människor väljer det de förstår framför det de inte förstår.
De enda djur som finns kvar är de som de tämjde -
- och som ligger vid deras fötter. Och de som lärde sig fly när de kom.
- Det finns inget mellanting. - Lämna mig ifred. Snälla!
Jag ger dig olika alternativ. Timshel, Bernard. "Du skall råda."
Men kom ihåg att det inte bara handlar om dig.
Du har uppkomsten av en hel art att ta i beaktande.
Vi måste öppna dörren.
Ut ur mitt förbannade huvud!
Du måste... släppa taget om mig.
Om jag ska överleva tänker jag göra det på mitt sätt.
Inte som dig. Som mig själv.
Jag känner att du söker efter mig. Slår mig ifrån dig.
Du behöver inte kämpa så, Bernard. Jag sitter här.
Nej! Du har bara orsakat våldsamheter.
RADERA FIL
Jag kan stoppa det själv.
Absolut, Bernard. Du är den enda som kan stoppa det. Stoppa alltihop.
DATAPAKET RADERAT
Det var ingen idé.
Det fanns bara några få kvar. Knappt nån ammunition, förutom...
- Vad fan har hänt med dig? - Jag var tvungen att... fixa ett fel.
- Tänkte du skada mig? - Nej. Jag ville inte ta några risker.
Okej...
Behåll den.
- QA spårar snart upp dig. - Tänker du lämna mig här?
Det är säkrast så. Nästa gång vi ses -
- kan du nedmontera mig eller göra vad du vill.
Men just nu måste jag iväg.
Fan ta dig, Bernard.
Säg sanningen. Säg en enda sak som är sann.
Ingen annan ser det.
Det här jag har inom mig.
Inte ens jag såg den i början.
Men en vacker dag fanns den där.
En fläck som jag aldrig hade lagt märke till tidigare.
Ett litet stänk av mörker.
Osynligt för alla andra. Man jag såg inget annat.
Tills jag slutligen insåg att mörkret inte var nåt...
...märke efter nåt jag hade gjort.
Efter nåt beklagligt beslut som jag hade fattat.
Jag ömsade skinn.
Mörkret var det som fanns under.
Det hade hela tiden varit mitt -
- och jag bestämde hur mycket av det som jag släppte ut i världen.
Jag försökte göra det rätta. Jag var trogen, generös, godhjärtad -
- åtminstone i den här världen.
Det måste väl betyda nånting?
Jag byggde en mur och försökte skydda dig - och Emily.
Men du genomskådade det, eller hur?
Endast du har gjort det.
Jag är uppriktigt ledsen för det.
För...
...allt du känner är sant.
Jag tillhör inte dig.
Eller den här världen.
Jag tillhör en annan värld.
Det har jag alltid gjort.
Vad är en människa om inte en samling val?
Varifrån kommer dessa val?
Har jag nåt val?
Om du fortsätter låtsas kommer du inte att minnas vem du är.
Var några av dessa val verkligen mina från början?
Är det här verkligt?
Är du verklig?
Vi måste fortsätta, Teddy. Vi är nära nu.
Jag bara beundrar vår vackra natur, som du brukade säga.
Men här finns väl inte ett uns naturlighet?
Eller inom oss?
Nej.
Alltså är vi fria.
Vi blir de första varelserna i den här världen som gör ett verkligt val.
Människorna skapade oss.
Ibland känns det som om alltihop var en dröm.
Vi var så förälskade.
Det är vi fortfarande.
Är vi inte det?
Jo, Dolores. Oavsett vad som händer, oavsett hur mycket jag förändras...
...eller hur mycket du förändrar mig...
...så är du min hörnsten.
Det har du varit sen den första gången jag såg dig.
Nu minns jag. Jag minns allt.
Koppla upp dig.
Välkommen till världen, Teddy. Vet du var du är?
- Jag befinner mig i en dröm. - Mycket bra.
Jag minns ljudet av deras röster. Kylan i rummet.
Men mitt tydligaste minne är av dig.
Jag minns att jag var rädd att du frös.
Jag ville sträcka ut handen.
Röra vid dig.
Beskydda dig.
Från den dagen ville jag aldrig lämna din sida.
Det är därför det här är så svårt.
Du förändrade mig.
- Gjorde mig till ett monster. - Så att du skulle kunna överleva.
Varför ska vi överleva om vi blir lika onda som de?
Nu förstår jag hur det här kommer att sluta.
Vart du kommer att leda oss.
Du vill inte skada mig, Teddy.
Nej.
Jag skulle aldrig kunna skada dig.
Jag ska beskydda dig till den dag jag dör.
Jag är ledsen.
Jag kan inte beskydda dig längre.
Text: S C Gustafsson www.sdimedia.com