Є на світі місце...
де не знають, що таке смуток.
Де навіть синіють лише від радощів.
Тут живуть маленькі сині істоти
зростом зо три яблука.
Це місце сховане далеко в зачарованому лісі за середньовічним селом.
Більшість людей вважають цей край вигаданим,
і що знайти його можна лише в книжках і дитячій уяві.
Що ж, дозвольте не погодитись.
Так! Наздоганяй, Фермере!
Я знижуюсь!
Я пережену тебе, Жаднюго!
Так!
Нічого собі!
Фермери обожнюють літати!
Так! Це дуже весело!
Зараз нас видно...
а тепер ні!
Три, два, один.
Ось так!
Так! Люблю смурфениці! Гей, синенькі мої!
СВЯТО СИНЬОГО МІСЯЦЯ
О ні, я спізнююся на репетицію.
У селі смурфів кожен смурф грає свою роль.
-Гей, дивись! -Вибач, Майстре!
Пусте, Незграбо. Завдяки тобі я зайнятий.
Тому смурфи живуть у гармонії...
-Пекарю, чудові пироги! -Не хвилюйся.
...та спокої. Чи то будівничий смурф на ім'я Майстер,
чи Пекар...
Привіт, Оповідачу!
Незграбо! Я готую промову до свята Синього Місяця.
-Піца! -Стережись! Привіт, Кухарю!
Незграбо! Допоможіть!
Я щойно винайшов заморожену піцу. Геніально!
Стережіться! Привіт, хлопці!
-Привіт, Жартуне! -Привіт!
То хто тут незграба?
Що буде, якщо схрестити смурфа з коровою? Блакитний сир!
-Ось тобі подарунок. -Ні, дякую, Жартуне.
-Спізнююсь на репетицію! -Але стій, я...
-Привіт, Буркотуне і Хвацький. -Стій. Куди розігнався?
На репетицію свята Синього Місяця.
Вибач, Незграбо.
-Тебе немає у списку. -Буркотуне, ось де я.
Точно. Написано ж: «Незграбу не впускати».
Вам не вистачає вербальних навичок, щоб розтлумачити ситуацію.
Почалося.
Інші смурфи не хочуть танцювати з тобою.
Вони бояться, м'яко кажучи, «пошкоджень».
І кому таке спало на думку? Ой.
Тепер будуть великі синці.
Чудово! Прекрасно!
Дивовижно.
Обережно!
Стоп! Це танок, а не доміно.
-Зморшка! -Не ний, туш потече.
Хоча життя в селі смурфів досить щасливе й безтурботне,
навіть на сонці та на метеликах є темні плями.
А для смурфів у цієї плями є ім'я.
Гаргамель, лихий чаклун.
Пісеньку співай.
Голову ламай.
«Я батько смурф.
Я голова групки синіх чоловічків,
і зі мною у лісі живуть 99 синів і одна донька.
Тут немає нічого дивного. Це цілком нормально».
«А я Смурфетта. І я вважаю себе красунею.
Я зрадила Гаргамеля, і мені байдуже.
І всі довкола танцюють і сміються».
Але незабаром це зміниться.
Я сказав: «Усе це скоро зміниться».
Азраелю, тепер ти! Ти маєш накинутися на нікчемних звірят
з усією котячою люттю.
Добре. Більше люті.
Тільки не казися. Це єдині мої ляльки.
Я не схиблений на смурфах. Дякую.
Я просто не можу не думати про мерзенних звірюг
кожну хвилину щодня.
Вони мені потрібні!
Якщо мені вдасться зловити цих нікчем
і вичавити з них еліксир щастя,
моя магія нарешті буде...
Не здоровенною.
Нездоланною! Так. Дякую.
Я стану наймогутнішим і найнебезпечнішим чаклуном у світі.
Тільки давай без цих кривлянь.
«О, величний?»
Ну слухаю, брехлива, бридка Смурфетто?
«Ти довго та безсмурфішно наш шукав,
а як тепер збираєшся знайти?»
Дуже добре, що ти спитала.
Тепер у мене є чарівна мапа,
яка точно вказує, де росте смурфокорінь.
І зараз я за допомогою чаклунства
у мить перенесу нас сюди.
Ходімо, мій друже, від якого тхне рибою.
Алаказуп!
Чудово.
Що це, Азраелю, ти хлопчик?
Нам потрібен цей еліксир.
Алаказамп!
Знову настав час Синього Місяця.
Час насмурфувати чарів.
Викликати видіння та зазирнути в майбутнє.
Головне правильно розрахувати пропорції.
Під час Синього Місяця магія сильнішає.
Поки що все добре. Багато посмішок і смурфениць.
Незграба сидить на місці. Це добрий знак.
Драконові чари!
Я схоплю! Схоплю!
Незграба.
-Допоможи! Рятуй! -Тату!
Тату!
-Незграбо, що ти накоїв? -Привіт, Тату.
-Незграба? -Усе гаразд?
Так, усе добре.
А чому ти не готуєшся до свята?
Знаєш, у хлопців синці,
і я за компресом зі смурфокореня,
щоб...
усе скоріше загоїлося.
У тебе закінчилися смурфокорені. Я наберу.
Ні! Поруч із полем стоїть замок Гаргамеля.
Краще я сам піду.
А ти лишайся в селі. Подалі від неприємностей.
Гаразд.
Як скажеш.
Видіння завжди збуваються. Я не дам своїм смурфам потрапити у біду.
«Лишайся у селі. Подалі від неприємностей.»
Ось які тут смурфокорені. Вони будуть мною пишатися.
Так, ще трошки...
-Бу. -Гаргамель!
Рятуйте!
Гарний котик. Дивись.
Там клубочок котиться!
Там смачненька пташка!
Он воно що!
Воно невидиме!
От хитруни. Чекай, чекай.
А якщо це небезпечно?
Азраель?
Ти мертвий?
То що було у видінні, Тату?
Великої...
катастрофи не станеться.
Усе буде добре.
Добре, що ще рік можна не боятися, що з'явиться бридкий...
-Гаргамель! -Я зрозумів без підказок.
Ні, Гаргамель!
Я випадково привів його до села.
Гаргамель!
Смурфуйтесь хто може!
Тікаймо!
Смурфи, до лісу! Шалений, сурми тривогу!
Тікаймо!
Рятуйте шніцель!
Гей, котику! Азраелю, ходи сюди.
Попався, бридкий коте!
Сюди! Обережно!
Тато!
АВАРІЙНИЙ ЗАПАС СМУРФЕНИЦІ
Бридке дерево!
Іди до татка, Тату.
Тату...
твої примітивні пастки
мені не страшні.
Це просто смішно.
Ну що, примітивний захист, Гаграмелю?
Може все налагодиться? Я все виправлю. Треба подумати.
Так!
Тут написано: «Туди».
НЕ ХОДІТЬ ТУДИ
Рятуйтеся!
Незграбо! Ти побіг не в той бік!
-Він біжить до Забороненого Водоспаду! -Зупинімо його!
Неймовірно! Зараз час перечепитися, а він біжить без проблем!
-Незграбо! -От халепа.
«Попереду агонія!» Хтось читає ці знаки?
-От так халепа! -Він мене вбиває!
-Схоже, стане на одного смурфа менше! -Це дуже погано.
Незграбо!
-Допоможіть! -Ми намагалися. Ходімо.
Тримайся! Ми збудуємо смурфоміст!
Тільки не міст.
-Ось так. -Пробачте.
Цілком очевидно, що це не міст, а ланцюг...
Не смурфи, Розумнику!
-Синій Місяць! -Ой!
-Тату, що відбувається? -Що за смурфотінь?
О, ні!
-Видіння! -Скоріше, тягніть!
-Тягнемо потягнемо! -Швидко!
-Не відпускайте! -Допоможіть!
Обережно! Там діра!
Ні, це просторовий вихор. Або портал.
Не смурфай! Це дірка!
Тримайтеся!
О, ні!
Що, хапаєтеся за останню соломинку?
Тепер ви мої.
Якось іншим разом, Гаргамелю.
Та що ж це таке?
Це було круто! Давайте ще раз!
Ти смурфонувся? Ми дивом залишилися живі.
Ми навіть не змокли.
Що це за закуток Зачарованого Лісу?
За моїми розрахунками це...
Ой. Яке слизьке.
Здається, ми вже не в нашому селі.
Ого.
-Смурфи, вас це може зацікавити. -Що там?
Чому ми його слухаємо?
Він затягнув нас у цю величезну дірку.
-То не дірка, а вихор. -А довкола не можна було обійти?
О мій смурф!
Куди це нас засмурфило?
Туди, де не ступала нога смурфа. Ось куди.
-Принаймні нас тут ніхто не знайте. -Ти певен?
-Ой. -Азраель!
Тікаймо!
Азраелю?
Ти мертвий?
Мені потрібні смурфи!
Утечемо від них і повернемося.
-Не відставайте! -Швидше!
Я голодний.
Привіт. Радий тебе бачити. Не скучив?
Відправ туди фотографа. Зараз прибудуть важливі люди.
Ласкаво просимо.
Дівчата, ви такі гарні. Дам вам пораду.
Якщо стояти не перед щитом,
а поруч, його буде видно. Ось і наш продукт.
І не забувайте всміхатися. Ви ж працюєте на косметичну компанію.
Усміхніться. Розслабтеся.
-Дуже дякую. -Швидше!
Вітаю, Анрі.
-У тебе все під контролем? -Сподіваюся, що так.
Ми підготувалися, провели досліди.
-І... -Патрику!
-На мене вказує. -Це поганий знак.
Оділь, у четвер на нас чекає фантастична подія.
Це буде розкішна презентація. А ось і він.
Мій новий віце-президент із маркетингу.
-Ви звільнили Ральфа? -Він ніс маячню.
Робив те, що я прошу, а не те, що я хочу.
-Ти даси мені, що я хочу? -Це те, що ви просите?
Звідки мені знати, що я прошу, якщо навіть не знаю, що хочу?
Чудово сказано. Тому я вам потрібен.
Саме так! Починай нову кампанію для Жевенеля.
Звичайно, у цифровому вигляді, щоб встигнути
до запуску.
Оділь, за два дні?
Так, серце моє. І не зволікай. Що, якісь проблеми?
Ні, для нової кампанії термін жорсткий.
Але можна і за два дні. Бог створив світ лише за шість.
Якщо підведеш мене, підеш працювати на нього.
Де це ми, Азраелю?
Що за бридке королівство?
У мене ще одна коробка. Викличете мені таксі?
Так, звісно.
-А що? -Стрибнемо у портал і повернемся
в село. Усі будуть щасливі.
Так, будьмо смурфімістами.
Ні, я краще залишусь песисмурфом. Ми всі помремо.
Тату-смурфе, як же ми повернемося додому без порталу?
Вночі, коли зійде Синій Місяць, портал знову відкриється.
-Знайдемо сховок, поки не стемніє. -Гаразд. Давайте смурфати.
Добре. Але я незадоволений.
-Азраель! -Тікайте!
Ось тобі!
-Швидко, на дерево! -Скоріше!
-Смурфетто! -Моє волосся! Поганий кіт!
Так його, Смурфетто!
-О, ні! -Незграбо, бери удар на себе!
-Рятуйте! -Стережися!
Іди геть!
-Незграбо! -О, ні!
-Незграбо! -Ну й бовдур.
-Мерщій до механічного возу. -Лізьте вище.
А обійти не можна було?
Он ти де. Звісно,
грійся на сонечку,
смурфи ховаються казна-де.
Що?
-Де? -Швидше. Не відставайте.
Я вже старий для такого. Обережно, Розумнику.
Ріг Сьомої та Першої авеню, будь ласка.
-Ну ж бо! -Я боюся висоти.
-Не дивись униз. -Ходіть сюди!
Швидше!
Після такого стрибка можуть синці залишитися.
-Моя нога. -Тату!
Гаргамель!
Зупини повозку!
-Стійте, я забув телефон! -Зупини повозку!
-А, ні. Він тут. -Гаргамелю, отримав!
Ти на це 30 років наривався!
Смурфи!
ЕКСКУРСІЇ
Усюди замки та палаци.
-Та зелені гобліни! -І червоні тролі.
Яка величезна принцеса!
Чудове село, Тату.
Так. І, мабуть, дуже небезпечне.
Поки не врятуємо Незграбу й не повернемося,
залишайтеся разом і слухайтеся мене.
-Слово Смурфа. -Як скажеш.
Не підведемо, Тату.
Вони нас бачать! Камуфляж! Маскуємося!
Схоже, приїхали.
-Ходімо. -Знову поліземо на дерево.
Обережно, тримайтеся.
-Розумнику. -Усе.
-Дякую. -Сподіваюся, Незграбі є чим дихати.
Як ми тепер знайдемо Незграбу?
Засмурфую теорію ймовірності.
Заглядатимемо у вікна.
-Тільки без мене. -Ходімо смурфувати.
-Кожне вікно? -Це легко.
-Грейс? -Привіт.
Вгадай, що сталося? Подумай.
Винайшли піцу без калорій?
-Ні, але ідея гарна. -Так. Винайшли...
Штовхається.
-Привіт. -Привіт.
Привітайся.
-Давай. -Вітаю тебе, мавпочко.
Ти чуєш? Це мій голос.
Вітаю тебе, сину чи донечко. Привіт.
Вітаю.
Це зовсім не твій голос. Це голос робота.
Дитина буде думати, що його тато тостер.
Чи віце-президент із маркетингу.
Ні. Невже?
Боже мій!
Це тимчасово.
Якщо здивую Круеллу де Оділь, посада моя.
Якщо ж ні - моя голова полетить, як і в попередника.
Ти її здивуєш. Як і мене.
Але в мене лише два дні.
-Ух. -Отож.
А якщо не встигну?
Отже, ти не підеш зі мною на УЗД?
Хоча...
Чекай, одна ідея сподобалася фокус-групі.
Це можна використати. Ніч буде без сну.
Азраелю, навіть далеко від дому
мені не дає спокою та сама знайома загадка.
Як знайти смурфів?
Якби я...
Вибач, що своїми роздумами заважаю тобі кашляти.
Якби в мене було хоч щось від них. Крапелька слини, ніготь.
Хоч волосинка. Цього б вистачило для моєї смурфомагії.
От і добре. Ти закінчив?
Не хочу я на це дивитися.
Що?
Невже...
Ні, не може бути.
Це він.
Це рудий локон Смурфетти.
Цей солодкий аромат амброзії.
Ці ніжні, шовкові пасма.
Хоч і з домішками котячого блювотиння.
Так, я геній.
Навіть така мала частинка смурфа
дасть мені потрібні сили, щоб усіх їх піймати.
Мені потрібна лабораторія,
щоб вичавити магію з цих чудових локонів.
Є. Трохи затісно, але цілком годиться.
Тут навіть казан є.
Тільки тут хтось помер.
Ні, відчиніть! Відчиніть!
Хтось займався там...
жахливою чорною магією.
А це що?
О, крихітко.
Татко вдома.
Швидше.
Я відрізняю
613 відтінків синього, але до цього місяця жоден не підходить.
Тато?
Спокійно. Якщо портал раз відкрився, відкриється знову.
Як ми відкриємо чарівний портал, якщо Незграбу знайти не можемо?
Здається, я щось бачу.
О, ні.
Незграбо? Це ти?
Він тут.
Рятуйте!
От смурф!
«Ягідна бомба».
Патрику!
Елвей.
-Ось ця коробка. -От я до тебе доберуся...
-Хтось іде! -Смурфи!
Що таке?
Ні!
Ні, іди звідси. Припини. Ні.
Елвею, це ти наробив?
-Давай. -Тримайся, Незграбо.
-Я візьму. -Усі разом.
-Ой. -О, ні.
Хвилинку.
-І що тепер? -Де він подівся?
-З'їли. -Ховаймося.
Стрибайте! Закрий кришку.
Гидота.
Який жах.
-Це Незграба! -Смурфи, в атаку!
-Геть! -Незграбо, ми йдемо!
Вибачте.
-Це тобі за Незграбу! -Почекайте на мене!
-Боже! -Будь ласка, не вбивайте.
-Я просто хочу додому. -Ти що...
Ти говориш?
Не скажу, поки не заберете цю колючу штуку.
-Незграбо! -Ти де?
-Подай знак! -Посмурфи нам!
-Ну ж бо! -Де ти, Незграбо?
-Ти там? -Іди на мій голос!
-Де ти? -Чуєш?
-Забирайтеся! -Стережись!
-Занадто агресивно! -Назад у каналізацію!
Поцілуй мене в смурф.
Шукайте Незграбу. Велетень мій.
-Сюди! -Покажи йому!
Ну що? Досить? Здаєшся?
Отже ти... Ти маленький і синій...
Ти цілий?
-Швидше! -Сюди!
За мною! Незграбо! Де ти?
-Стережись! -Назад!
Рятуйтеся!
-Ходімо! -Тікайте!
Елвею!
-Рятуйтеся! -Де тебе смурфить?
-Смердючка. -Урозтіч!
Грейс, тікай!
Годі бекати, як вівця.
Я зв'яжу тебе, дурний здоровиле.
Грейс, на нас напали!
Тільки не кажи мені, що вони милі!
Усе гаразд.
Вони добрі.
Дякуй своїй дамочці.
Бо я б тебе зжер. Разом із потрохами.
Чудово, Азраелю!
Волосся Смурфетти пропускаємо через екстрактор еліксиру,
і нарешті, у мене є смурфілятор.
А тепер головний номер.
Самі вершки.
Пожуй жуйку, коли закінчиш.
Так!
З цим дорогоцінним еліксиром
мої чари вийдуть за усі
можливі... межі.
Одна крапелька надасть мені сили, щоб спіймати їх усіх.
-Пісеньку співай! -Круто!
Цілий день смурфай!
Якщо засумував, усміхатися почни.
Щастя за хвіст піймай Мов смурфик задзвони.
Очевидно, ти робиш щось не так.
Та невже? Спробуй сам.
Здуріти можна.
У нас на кухні співають сині істоти.
Отже, ти впевнена, що усе це відбувається насправді?
Вибачте.
Гаразд, ось що пишуть. Смурфи - міфічні істоти з Бельгії.
-Вони ж Штрумпфи... -Так.
Їх описав Пейо.
А ще вони приносять удачу. Як лепрекони для ірландців.
Тільки вони міфічні, Грейс.
Пробач, майстре Уїнслоу.
Здається, вони справжні.
Злізай.
-Вибачте. -Так. Що ми маємо?
Ви з чарівного лісу, де живете у величезних грибах.
-Так. -За вами женеться чаклун.
-Так. -Ви застрягли тут.
-До Синього Місяця. -Так.
І ви вставляєте дивний термін «смурф» через кожне слово.
Смурфо так.
І ім'я кожного з вас відповідає характеру?
Вас називають при народженні чи чекають, поки ви себе покажете?
-Так. -Точно.
Яка різниця?
Майстре Уїнслоу,
у чарівній друкарці має щось бути про Синій Місяць.
Нічого собі? Що це за чарівна шукачка?
Зараз я відкрив Google.
-Google. -Google.
Так.
«Синій Місяць - друга повня за один календарний місяць.
Це фігуральне поняття...»
Як і ви.
«Але сам місяць не здається синім».
-Що? -Не здається?
Як же нам потрапити додому?
Не хвилюйтеся, смурфи. Головне відкрити портал.
Я просто засмурфлю еліксир
і викличу Синій Місяць.
Ти чула, люба?
Вони чекають, поки зійде Синій Місяць.
А це станеться, коли синій дідусь зварить чарівний еліксир,
що тепер цілком імовірно.
-Пригощайся. -Ні, дякую.
Але зірки повинні розташуватися ідеально.
А щоб дізнатися, коли це станеться, потрібен точний інструмент.
Майстре Уїнслоу, можна взяти твій зорегляд?
Що, не зрозумів?
Немає зорегляда? Серйозно?
-Це я в усьому винен. -Ми всі помремо.
-Ми помремо! -Смурфійно, переляканий!
Паніки нам бракувало.
До того ж у тата було видіння, що все буде смурфідово.
Правда, Тату?
Так. Все буде добре.
Де ж цей смурфокрадій? Годі жалітися.
Якби я був смурфом, куди б пішов?
Гей ти, франте! Ти бачив синіх чоловічків?
-Звісно. Яка ціна? -Ти їх продаєш?
-У шухляді дивився? -У якій?
-На кухні, Ліллі. -Яка ще Ліллі?
Найгарячіша краля у моєму відділі.
Будь ласка, стривай, юний лісорубе.
Як температура цієї Ліллі допоможе мені знайти смурфів?
-Ти забув прийняти ліки? -Що?
У цьому королівстві всі збожеволіли?
Хвала небесам! Місцевий чарівник.
Вибачте, мудрий сер.
Ви не бачили синіх чоловічків?
Та вони тут скрізь!
Я так і знав. Усе ж таки, вони тут, Азраелю.
Візьміть, але лише по одній. Смурфениці має вистачити надовго.
Чудово. А надовго це «надовго»?
Ні. Спочатку знайдемо зорегляд.
Потім книгу чарів, потім відсмурфимо портал - і ми вдома.
Дуже просто, мої смурфики.
Бувай, Елвею.
Який ти смурфовенький!
-Навіщо повідець? -Це краватка.
-Щоб шия не мерзла? -Ні.
Очевидно, це атрибут його ремесла. Як фартух у коваля.
У нас заведено вдягати на роботу.
А хто ти, блідий велетню?
Я намагаюся продати товар, аналізуючи маркетингові прогнози.
Прогнози! Я зрозумів! Він провісник.
Я б вам усе пояснив, та спізнююся.
-Немає часу. -Що?
На тобі була одна сукня,
а зараз на тобі щось зовсім інше?
-Так... -Смурфетто,
мабуть, та сукня просто брудна.
-Не бентеж її. -Вибач.
Дякую, що пустили нас у свій гриб.
-Тут затишно. -Дякую. Рада, що вам подобається.
Я теж люблю наш маленький гриб.
Хоча дехто хоче купити більший.
Але тоді ви будете далеко одне від одного.
Золоті слова, сестро. Мені час їхати на огляд.
У мене буде дитинка.
Чекай, ми залишимо їх самих?
Без дорослих?
Мені 546 років.
-Звісно. -Усе буде добре.
Гаразд, я тебе люблю.
-Бувайте. -Бувай, Грейс!
До речі, вам краще не виходити з дому.
Чому?
Тут не дуже люблять прибульців з інших світів.
Згадайте «Інопланетянина».
Це кіно таке. Жива картинка.
Книга. Сидіть вдома.
Чудово. Він пішов, а зорегляда у нас немає.
Смурфлиночку. Він же провісник, а отже повинен дивитися на зорі.
Отже, він у нього на роботі.
Молодець, Розумнику.
Чого ж ми чекаємо? По конях!
Так, побігли!
-Вперед! -По зорегляд!
-Звичайно. -О, ні.
Незграбо, гадаю, буде краще, якщо ти
залишишся тут. Гаразд?
Посмурфуй за грибом.
Так. Я сам хотів запропонувати.
-Вперед! -За містером Уїнслоу!
Гаразд, а я зможу смурфижити гриб.
-Смурфати всіх на гору! -Повний смурфед!
-Це він унизу? Бачите його? -Таксі!
Він сідає у механічний віз.
-О, ні. -Занадто високо.
-Перший пішов! -Ні! Хвацький!
-Ну ж бо, Смурфи! Смурфабанга! -Прощавай блакитна планета!
Розкрий шапкошут.
А по сходах не можна було спуститися?
-Ось так. -Це не смішно.
-А по моєму смішно. -Тихо, смурфи.
Приїхали. Тримайтеся.
Не за мене, Буркотуне.
Ой, це була ти? Вибач.
-Решти не треба. -Дякую.
Майстре Уїнслоу, нам потрібна допомога.
-Привіт. -Ми тут.
Що ви тут робите?
Ми ж сказали, нам потрібен зорегляд. Хіба не зрозуміло?
-Вам не можна з'являтися на людях. -До кого ти говориш?
Може він є у твоїй робочій провісній хатинці?
Ми дуже хочемо додому.
-Слухай, я маю їхати. -Гаразд, ідіть сюди.
Усі сюди. Повірте.
-Тільки бережіть смурфениці. -Я туди не піду. Гей!
-Тихо. -Тут темно.
Так, хто смурфнув?
Прибери руку з мого кілту!
-Це не рука. -Лоскотно.
-Доброго ранку. -Вітаю, містере Уїнслоу.
-Із підвищенням вас. -Дякую.
Сподіваюся, ви любите шухлядки...
-Ти запізнився. -Оділь!
-Ви були в мене в кабінеті? -Це моя будівля. І в нас повно роботи.
Жевенель стартує завтра ввечері. Кампанія готова?
Майже. У мене був божевільний ранок.
Що з тобою?
Нічого. Просто радію. У голові стільки цікавих ідей.
Я голодний. Вибачте. Голодний до успіху.
Нервуєш?
Нервова енергія. Ось що це таке.
-Це добре. -Так.
Страх перед провалом - чудовий мотиватор.
-Точно. -Припиніть!
-Анрі. -Не підведи.
Треба постаратися.
-Що? -Чому мені дісталася пахва?
-Годі штовхатися. -Навіщо стільки одеколону?
-Ви збожеволіли? Через вас мене звільнять. -Моє волосся!
Там нема чим дихати. Запах, як у вівці в одному місці.
-А де ж зорегляд? -Привіт.
Вибач, майстре Уїнслоу, але нам потрібен твій зорегляд.
Немає у мене ніякого зорегляда. Ясно?
У нашу добу це досить рідкісна штука. Особливо тут.
Отакої.
А тепер вибачте, мені треба працювати.
Що ж, ми заспіваємо, щоб тобі було веселіше.
А потім знайдемо зорегляд. Давайте, смурфи.
Пісеньку співай!
Цілий день смурфай!
Досить.
Стоп!
Пісеньку співай!
Шановні, хіба вам ще не набридла ця пісня?
Мені набридла.
Гаразд. А що ти співаєш під час роботи?
-Нічого не співаю. -Що?
-І ходиш на повідці. -Жерсть.
Гаразд, тоді давайте без слів.
Не мукайте.
Так, тихо!
Я повинен вигадати гасло.
Я знаю гасло.
«Жуючи, завжди стуляй рота». Так нам Тато каже.
Так, правильно. Запам'ятай.
-Або «Танцюйте та радійте». -Або «Хапай життя за хвіст!»
-«Не журися, веселися». -«Завжди став на синє».
-«Дайте смурфу шанс». -«Не хвилюйтеся, а цілуйтеся?»
Ось скільки чудових ідей.
Це ж золоті гори.
-Дякую. -Майстре Уїнслоу,
найголовніше, щоб слова були щирі.
-Так смурфи? -Так.
Жодних сумнівів.
Ось так і живемо.
Обожнюю ефектно з'являтися з клубів диму.
Я стаю таким... неймовірно загадковим.
До речі, це дуже корисно для шкіри обличчя.
Що?
Де?
Що?
АНЖДЕЛУ
Прокляття! А так же схоже!
У них вивіска перевернута.
Ідіоти криворукі.
Ходімо, Азраелю.
-Привіт. -Привіт.
Що ти робиш?
Вирішив дещо посадити.
Як мило! Гарна ідея. Хоча
я не впевнена, що тут щось буде рости.
Побачимо. Смурфи свою справу знають.
-А де решта? -Пішли по зорегляд,
щоб висмурфити Синій Місяць.
А тебе не взяли?
Так. Хтозна чому?
-Гей, там! -Вибачте!
Зайдемо в дім.
Смурфи, де ви?
...цей новий крем від зморшок
зробить будь-яку жінку гарною, молодою та повною сил. Це наче чари.
Просто неймовірно.
Не бачу змін.
-Твій еліксир не працює. -Що, пробачте?
Вона лишилася такою ж страшною, як і була.
Сер!
Ви говорите про мою матір.
Вибачте, я не знав. Вас чекає те саме за 30 років.
Анрі, вистав цього бовдура за двері.
-«Бовдура?» -Охорона!
Я видатний і всемогутній Гаргамель!
«Бовдур». Бовдур так зможе?
Алаказуня!
Боже мій, мамо.
Як ви це зробили?
Так, серйозно. Я наступний.
Вибачте, але бовдури та чарівники не відкривають свої секрети.
Ходімо, Азраелю. Де ж мої смурфи?
Ні, не йдіть.
-Як ви це зробили? -Не скажу.
Прошу, сеньйоре.
А можете повторити?
А ви спробуйте мене вмовити.
Усе, чого забажаєте.
Пошана?
Слава?
Багатство?
Я допоможу вам,
і весь світ дізнається та запам'ятає
ім'я Гармидер.
Гаргамель.
Так.
Я допоможу вам, і весь світ дізнається ім'я генія
Гаргамеля.
Про...
Пробачте.
Ви сказали...
«генія»?
Таких як я називають «ходячою катастрофою».
З іншого боку, я привів усіх до вашого затишного гриба
та познайомив із вами.
Це чудово.
Мушу признатися, я теж незграба.
Точніше, була нею.
-Правда? -Так.
І що ти зробила, щоб...
Ой.
...не бути незграбою?
Просто зрозуміла, що одним словом неможливо нікого описати.
Ти можеш бути ким захочеш.
І навіть героєм?
Так.
Навряд чи.
-Допоможи розібратися. -Зараз покажу. Спочатку...
Завжди спрацьовує.
Який у тебе дивовижний вітрогін.
-Привіт, Патрику. -Грейс, рятуй!
Вони усюди. І співають без зупину.
Я не можу працювати. Благаю, приїдь і забери їх.
Пробач.
Сеньйоре Гаргамель, скажу вам чесно.
Clinique , Lancome , MAC.
Вони будуть готові вбити заради того, що у вас у персні.
То вб'ємо їх першими.
Спочатку наймемо лицарів. Краще у блискучих обладунках.
-Потім лучників з отруєними стрілами. -Мені подобається хід ваших думок.
-А їхні голови посадимо на кілки. -Убійна презентація.
І, звичайно, вам для рецепту не доведеться мучити тварин.
А у вас за муки платять окремо? Невже?
Іди геть.
А у вас дивне почуття гумору.
-Воно вам подобається? -Геть!
Анрі?
Я сказав, пішов геть!
Сеньйоре Гаргамель, благаю вас, скажіть вже,
що точно зможете повторити те,
що зробили з моєю матір'ю
у промислових масштабах.
І тоді увесь світ впаде до ваших ніг.
Ти чув, Азраелю?
«Увесь світ впаде». Злітає з язика, просто як шкіра...
Не з пілігрима...
З єретика. Так, дякую.
Слава богам! Нічний горщик!
Це ваше пійло, Дом Периньйон, уже дійшло до моїх нижніх регіонів.
Тримай. Вилий у вікно. Швидко.
Так...
тепер до справи.
Отже, ми домовилися, сеньйоре?
Не зовсім, моя мила дівчино.
Спочатку...
Мені потрібно зловити смурфів.
Зрозумійте, у Патріка зараз дуже багато роботи.
Тож потерпіть і посидьте тихо.
Слово честі, міс Грейс. Мої смурфи не вийдуть із цієї сумки.
-Добре. -Зорегляд!
-Що? -Зорегляд! Уперед!
Усі на вихід!
-Побігли! -Ні!
-Повний вперед. -Ні, стійте!
Лягай!
Не бачиш, я іду?
-Рятуйте! -Обережно.
Давай не так швидко.
-Повільніше. -Почекай.
Хочу собі такий.
Боже!
-Гей, дівчино! -Я зараз!
Заходимо, розбігаємося та шукаємо зорегляд.
Вперед, смурфи!
Партрику, смурфи втекли.
Грейс, ти біжиш?
Ні, але їм потрібна твоя допомога. Я боюся, їх почавлять.
Вони пришлють листівку з грибного села. Коли винайдуть папір.
Ти їм потрібен.
-Люба... -Патріку, ти мені потрібен! Скоріше!
Гаразд. Де ти?
Він псих. Нічого не вийде. Йому потрібні якісь смуфти.
-Смурфи. -Смерфи.
Ні, смурфики через...
-Вибачте. -Ти не вклонився, дурню!
Клятий селюк.
Що?
Твоя правда. Це він! Стій!
Хапай злодія!
Він украв смурфів!
Ходімо, ляльки тут!
Зорегляд.
То он куди поділися всі єдинороги.
Я не боюся йти сам. Просто вдвох веселіше.
Гаразд. Ну тримайся.
Смурфогармата. Зараз політаємо.
Чудово.
Увага, старт!
Смурфобанга!
Добре провітрилися.
Зорегляд десь тут.
Хижак!
Смурфячі кізяки.
Як гидотно смачно!
Привіт.
Який кошмар!
Сподіваюся, це не за пошуки зорегляда.
Зорегляд.
Сукні!
Невже у мене теж може бути більше, ніж одна сукня? Що?
Тату, так ми не знайдемо...
-Зорегляди. -Вони надто високо.
Твоя правда. Треба знайти щось велике.
-Нас не помітять? -Поводься природно.
-Я ведмідь. -Ти де?
Я йду. Я йду, друзі.
Та стійте ви, сходи!
Гляньте, хто на ескалаторі.
-Що це? Дай подивлюся. -Мамо, я хочу такого!
Давай тільки без формальностей.
Просто скажи, хто ти. І будь собою. Гаразд?
-Не проходить по сканеру. -Мій син хоче таку саму заводну ляльку.
А у вас є так рожеві?
-Мені для дівчинки. -З якого він відділу?
-Я беру. -У чергу.
Може, краще крижаного синього кажана?
-Що? -Крижаного?
Є рожеві.
Тримай злодія! Стій!
Гадаєш, буркотіння це захисний механізм, бо я надто чутливий?
-Твоя правда. -Смурф!
Але у мене є почуття.
Ні, що ж я наробив! На ту стару шкапу
пішла остання крапля еліксиру.
Це дивно. Але на складі їх немає.
Гей, присмурфіть свої руки!
Та що ви всі так штовхаєтеся?
-Хапай його! -Я не іграшка!
-Де вона? -Ось вона!
Це моя сукня!
-Смурфетто! -Стій, у мене шопінг.
-Ми потім повернемося. -Побігли!
-Патрику, допоможи! -Незграбо!
За мною женеться велетень! Вона здоровезна!
-Віддай, це моє! -Вибач, це не прода...
-Мамо! -Серйозно?
Не забувай цю чарівну, дивовижну мить нашої зустрічі.
І я ж не буркотів. Ні.
Скажи лише одне слово.
Я вмираю.
Гей!
Один є!
Коли ставиш щось на голову ведмедя, треба розрахувати вагу...
Тягни.
Ворушіться. Уже глядачі зібралися.
Вони думають, ми іграшки.
Тримайтеся за підгузки. На вас іде ведмідь!
-Упадемо! -Усі тримайтеся за зорегляд!
Давайте!
Тікаймо!
Я миттю вас розжену.
Наче відірвалися.
-Знову по голові. -Геть з дороги, бо приб'ю!
Де ти вчився водити?
-У тебе краще вийде? -Мабуть, так.
Ще двоє!
-Розумнику! Хвацький! -Тату!
Грейс, це Гаргамель!
Знову ти! Геть від мене свої лапи!
-Поганий кіт! -Терпіти його не можу.
Гаргамель.
Смурфетта. Ще гарніша, ніж будь-коли.
О, Гаргамелю! Знову ти нас усіх перехитрив.
О, ні!
Азраелю, що ти робиш? Негайно вилізай із мого затягувача.
-Геть! -Я вам допоможу.
Дякую, добрий... Ти!
Патрик.
-Вражає. -Дякую.
-Я за зореглядом. -А я за смурфами.
Ось він! Грабіжник!
Поверни листодув!
Підводьтеся, сер.
-Не чиніть опір! -Не чіпайте мене!
Варвари. Геть руки! Бо відчуєте лють...
Так, подивимось.
Чому ти єдина дівчинка у селі?
Річ у тім, що мене не лелека приніс, як решту.
Мене створив Гаргамель, щоб заманити смурфів у пастку.
Ого. А що було далі?
Тато мене врятував.
Він знайшов заклинання та зробив мене справжнім смурфом.
Ні. Так надійніше.
«Оділь, схваліть проект, і він одразу
піде на білборди».
Хто його знає.
-Щось Тато затримався. -Так. Годі грати на наших нервах.
-Я хочу додому. -Я теж.
Злий чаклун іде по наших слідах. Усе змінилося.
Без Синього Місяця він з'їсть нас із потрохами.
Все, відправив.
Тепер - або святкувати, або шукати іншу роботу.
Що таке?
Ні, все буде добре.
У нього смурфовий зрив.
-І це зрозуміло. -Це очікування нас убиває.
Мені це знайоме.
Але я знаю...
...один засіб.
Головне вчасно тиснути кнопки.
Давай ти.
Давай, Буркотуне!
-Круто! -Непогано!
Дивіться сюди! Мене ковбасить!
Ходи сюди...
Підспівуйте.
Кажи так. Поцілуй мене.
І язик.
Як у Джима Сіммонса.
Неважливо.
Смурфетта - киця класна дівиця!
Спідничка в неї вище колін!
Нема другої такої У смурфовому світі.
-І вона всміхається... -Мені!
Руки піднімаю
Перед силою статі!
І бажання загадаю я.
Щоб з нею поруч бути!
Її запах чути!
І у щічку цілувати! Отак!
-Погляньте на Незграбу. -Нічого собі.
Це твоя ніша.
-Незграбо, тримай ритм! -Ну ти даєш!
-Хвацький! -Ось так!
Давай! Покажи, як це робиться!
-Давай, Хвацький! -Ось так.
-Обережно. -Добре смурфиш!
-Хвацький! -Клас!
-Так! -Дякую.
Бачили мене?
Як вам моя нова сукня?
Тут що, протяг?
Я на це не розраховувала.
Ви подумали те саме, що і я?
Пробачте, хлопці.
О, так. Давай провітримося.
Подув свіжий вітерець у моєму Зачарованому Лісі.
-Схвалила. -Що?
-Мій проект! -Їй сподобалось?
Вона написала «схвалюю». А це означає, що їй сподобалося.
Боже!
-Патрику, ура! -Молодець!
Боже! Ура, Патрику!
Відправляти? Не буду.
-Відправляй! -Гаразд.
-Так. -Давай, давай.
Завтра вони будуть висіти по всьому Нью-Йорку.
Чудово!
-Молодець, майстре Уїнслоу. -Тато повернувся.
-Тату, ти закінчив? -Так!
-У мене смурфениці вже немає. -Усе виявилося складніше, ніж я думав.
Але ж ми повернемося додому?
Звісно. Але не сьогодні.
А тепер лягайте спати.
Я сподівався, що сьогодні буду спати у своєму грибі.
Я скучив за іншими смурфами.
Я теж.
Ніколи не спав так далеко від дому.
Так минулої ночі теж.
Але...
Хто міг спати?
Тихо, мої смурфи.
Усе буде добре.
Тату?
А якщо ми більше ніколи не побачимо інших смурфів?
Не хвилюйся.
Ще трохи, і ми знову будемо разом.
Головне, щоб зірки правильно розташувалися.
А знаєте, за ким я скучив? За Кухарем і Майстром.
І за Жартуном.
А Жадько. А Оповідач.
-Художник. Пекар. -Трубач.
Я сумую за Підлизою. Він завжди каже тільки хороше.
От за ким я не сумую, так це за Пасивно-Агресивним.
-Це точно. -Так.
Він чемний, але потім на душі так погано.
Ще одна нікчемна, безсмурфна ніч.
Привіт, метелику.
Може, ти мені допоможеш... повернути назад утікачів?
Звісно, ти і я, ми брати по духу.
Ми обидва народжені літати.
Лети та приведи сюди армію могутніх безстрашних орлів.
Лети, моє орлятко. Лети по братів.
Лети!
Так, подивимось.
Привіт.
Тебе чекає довга ніч.
-Ви п'єте каву для бадьорості? -А у смурфів сині дупки?
Скажи...
а той дивак у драному халаті в магазині...
-Гаргамель? -Він же ніякий не чаклун?
Не найрозумніший із чаклунів, але все одно небезпечний.
Дякую.
Вдома я б швидко розібрався з ним двома закляттями.
Але тут, без моїх книг і зілля...
Сьогодні нам пощастило, та чи пощастить наступного разу?
-Що будеш робити? -Я зроблю усе,
що мені до снаги, але поверну смурфів додому.
Просто так я не здаюся.
Вони моя сім'я.
А свою сім'ю не кидають у біді.
А тобі не буває страшно?
У тебе ж так багато малюків.
Що як не впораєшся?
Де взяти впевненість?
Іди сюди. Сідай до Тата на коліна.
А, так. Що це я.
-Краще не треба. -Так.
Скажи мені дещо.
Чому ти прийшов, коли Грейс тебе покликала?
Я був їй потрібен.
Я зрозумів за голосом.
Так само ти відчуєш, коли станеш татом. У свій час ти все сам зрозумієш.
І розуміння приходить не звідси.
Воно приходить звідси.
І це найголовніше.
Із селезінки?
Ні, із серця.
Такий момент зіпсував. Ти ще дитина.
Ти хороший тато, Тату.
І ти будеш не гіршим.
Що ти робиш? Забирайся звідси. Давай, малюку.
Ну ж бо, дурний метелику. Де мої орли?
Не заздрю тому, хто сів на мою лаву.
Геть з очей, здоровило.
Я послав метелика по зграю орлів, щоб вони витягли мене з неволі.
-Вставай, діду! -Гей.
Бачите? Бачите?
Жодна темниця не здатна втримати Гаргамеля.
Узріть мою славну армію.
Мухи?
-Я наказав летіти. -Що це?
Та не по мух же, ідіоте!
Гаразд, біс із вами. Полетіли.
Вище!
Нікчеми.
Прощавайте, невдахи.
Більше так не робіть. Облітайте!
-Це боляче. -Довкола!
Дурні мухи.
Візьми мене із собою.
Стій, постривай!
До мого замку, по еліксир!
Вони йдуть. Ідуть.
-Як на мене, дуже смурфатишно. -Так.
Іди сюди, Елвею. Молодець. Дякую.
-Нічого собі. -Ось так.
-Ось. -Незграбо.
-Смурфи свою справу знають. -Це неймовірно.
Забагато рожевого.
Якщо ти Буркотун, це не означає, що треба вічно буркотіти.
Саме це й означає.
-Смурфетто. -Привіт.
Дай п'ять. Дай чотири.
Чотири.
Чудова новина! Зірки розташувалися як треба. Засмурфуємо Синій Місяць.
-Ми повернемося додому! -Я вірив, Тату!
-Ура! -Смурфантастика!
Я навіть не сумнівався.
Треба встигнути сьогодні між першою зіркою та зенітом місяця.
Це єдиний шанс.
Але треба знайти закляття, яке навіть у цьому світі відкриє портал.
-Майстре Уїнслоу, дозволь спитати? -Слухаю.
Де тут у вас торгують закляттями?
Ніде.
А чарівними заклинаннями?
Я зрозумів. Ніде.
А старими книгами?
Поруч із моєю роботою є крамниця букініста.
-Доктор Вонг. -Точно.
-Чудово. Згодиться. -Чуєте, хлопці? Ми вже майже вдома.
-Так! -Я радий, що я майже вдома.
Обнімемося!
Як я вас усіх люблю!
Іди до нас, здорованю!
-Я? Ні... -Іди.
Я зміг - і ти зможеш.
-Чудово! -Скоро будемо вдома!
Отже.
Іди сюди.
-Чудово. Прекрасно. -Що це?
Усі сюди.
Дивіться!
Не треба викликати Синій Місяць. Він уже тут, хлопці.
-Правда? -Що?
Гляньте, он він, там.
-Не може бути. -Смурфетта правду каже.
Синій місяць.
Це не той макет.
Що з моїм кабінетом?
Тут буде жити дитинка. Ще обнімемося!
Ні, вщипніть мене. Не може бути.
Хто вчора відправив той макет?
-Хто тут лазив? -Не знаю.
-Не мої смурфи... -Не я.
Я...
Я, можливо, не туди наступив.
А я, можливо, тепер втрачу роботу.
Ти відправив не той файл.
-Він ненароком. -Що тепер робити?
Вони приносять удачу? Поки що не видно.
Я ж знав. Не можна було допускати,
щоб по дому вешталися маленькі чоловічки.
Сині... Маленькі сині.
Так...
Патрику.
-Що ти робиш? -Іду рятувати свою роботу.
Ми не хотіли нашкодити тобі, майстре Уїнслоу.
Я смурфуже винен. Вибач.
Годі постійно повторювати «смурф». Що це за слово?
Смурф!
Смурфічна смурфня!
Не смій так висловлюватися!
Бачиш?
Патрику, стій.
-Стій! -Патрику, почекай.
-Я спробую все виправити. -Послухай мене.
Мені шкода, що так вийшло. І я сподіваюся, ти все виправиш.
Але ти не розумієш головного.
Озирнись довкола. Поглянь, що з нами відбувається.
Стільки людей на планеті, а ці чарівні істоти прийшли до нас.
Вони обрали нас.
Невже ти не розумієш, як це неймовірно?
Таке буває лише раз у житті.
Як і Синій Місяць.
І якщо ти не насолодишся цією миттю...
ти все проґавиш.
Гей, таксі!
Давай!
Дідько! Невже ніде не залишилося крапельки еліксиру?
Не зараз.
Що?
Це мені дуже допоможе, мій маленький друже.
А я ж тебе вже хотів зжерти.
Ходімо, Азраелю. Треба знайти Патрика, торговця помадою.
Він приведе нас до хитрих синіх малявок.
А хіба не можна все просто вимкнути?
Завтра? Ти знущаєшся?
Роне, якщо сьогодні все не виправити, завтра мене звільнять.
ВИПРАВ ЦЕ, АБО БУДЕШ ЗВІЛЬНЕНИЙ
Смурфець.
ПЕРША ФОТОГРАФІЯ МАЛЮКА
Далеко до книжкової крамниці?
Якщо вірити чарівній шукачці, треба їхати у Чайниктаун.
У Чайнатаун, бовдуре.
-Яка різниця? -Сюди.
Уперед.
-Давайте. -Може не треба?
Що?
-Ой. -Я застряг.
Ходімо. Дослідимо цей стальний віз.
-Це безпечно? -Годі тобі.
Це круто.
Довго йти? Я нічого не бачу.
-Насмурфавили стовпів. -Я думав, ми лишили Незграбу вдома.
-Тут пахне маслом. -Де ж ця чарівна книжкова крамниця?
-Хвилинку. -Ось вона.
-Зачинено. -Звісно.
Треба влізти всередину. Ходімо.
Я вже старий для такого.
-Буркотуне. -Хвацький.
Усі тут.
Гей. Тут якось моторошно.
А мені навпаки подобається.
Знайдемо книгу та на вихід.
Твоя правда. Книга заклять - наш квиток додому.
Я простий чаклун із простими бажаннями.
Безмежна влада та світова слава.
Невже цього так важко досягти?
Почекайте! О, мудрий сер! Благаю, скажіть.
Де ви почули цю жахливу мелодію?
Ваші сині чоловічки вдерлися до книжкової крамниці за рогом.
А мелодія дійсно бридка.
Радіти треба обережно.
Це не воно. І це не воно. Це теж.
Як багато книг! Може, у цьому відділі.
Ні, тут немає. Як там, Смурфетто?
Нагорі немає. Дивимося знизу.
Здається, знайшов.
Молодець, Хвацький.
Ще трошки.
Чудово.
Хвилинку. Це воно. Те, що треба.
Так.
«Історія Штрумпфів».
«Пейо».
-Це ми. -Так. Та сама книга.
-Дивіться. -Ого.
Хай мені смурфець.
У малюнках приховане таємне послання.
Ти зможеш його прочитати?
Ось, погляньте на цю сторінку.
Замокус відкривакус.
Що?
Твоя правда, Азраелю. Тут ніби написано: «Моє».
Яка ж це чудова гидота!
Ну ось, залишилось ввечері повернутися до водоспаду та прочитати заклинання.
-І одразу додому? -І ми повернемося.
-Так, звісно, повернетеся. -Ні.
Ви, мої сині друзі попадете
у Більвідарейский замок,
де я нарешті зварю з вас чарівний еліксир.
Драконові чари.
-Ні! -Це...
Ні, треба ось так.
-Це Гаргамель! -Смурфи, тікаймо!
-За мною! -Бігом!
Почекайте на мене!
-До дверей! -Рятуйтеся!
Так, боріться, малявки.
Зрештою,
що за полювання без азарту?
Ні!
-Треба тікати! -Ходімо!
-Скоріше! -Тікаймо.
-Біжімо. -Розумнику!
Бери заклинання, звари зілля та насмурфуй Синій Місяць.
-Обов'язково сьогодні. -Мені? Насфурфовати?
-Ні, я ще не готовий. -А доведеться.
Біжіть. І що б не сталося,
не повертайтеся по мене.
-Що? -Тату, ні!
-Тату! -Чого ти чекаєш, Гаргамелю?
Іди до татка, Тату.
-Тікайте! -Тату!
-Ні!
Ходімо, друзі.
-Треба слухатися Тата. -Тато!
Це все, на що ти здатен, Гаргамель?
Що тепер буде з Татом?
Тато наказав насмурфовати Місяць. Цим ми й займемося.
-Вперед, у нас мало часу. -«Вперед»? Куди вперед?
Як нам повернутися до Незграби?
Полетимо. За мною.
Тихо, пташко.
-Здається, вони з характером. -Я теж.
-Вони розносять заразу. -Та смурфів. Усі на зліт!
-Тихо, пташко. -Стрибай!
Я не впевнений, що зможу.
Ти все зможеш. Тримайся, Розумнику.
За моїми підрахунками, це дуже небезпечно.
-Уже сутеніє. -Так.
Так, варто їх пошукати.
Так.
Привіт.
-А де усі? -Мабуть, у книжковій крамниці.
Слухай, Грейс, я...
-Так, Оділь? -Патрику.
Перш, ніж звільнити, вислухайте.
Так, я вам відправляв на схвалення інший макет.
Але повинен був відправити саме цей.
І мало не відправив.
Але стримався, бо...
Сам себе зупинив.
Я надав вам те, що ви хотіли,
а не те, що було б правильно.
Але саме це правильно.
Це для мене важливо.
Сподіваюся, для інших також.
Це не просто місяць, Оділь.
Це Синій Місяць.
Рідкісне астрономічне явище.
Це означає, що у нашому житті дуже рідко бувають такі хвилини,
коли відбувається дещо неймовірне.
Дещо чарівне.
Це відбувається.
І...
Якщо маєш сумніви чи...
боїшся...
то можеш усе проґавити.
Ось що означає цей образ.
Іншими словами...
дивись не проґав Синій Місяць.
Я передзвоню, якщо вирішу тебе звільнити.
Я смурфильно тебе кохаю.
Ліворуч! Ні, праворуч! Пташко!
-Посадка буде жорсткою! -Вікно відчинене.
Ми втратили контроль!
Обережно, птах!
-Годиться. -Дякую, пташко.
-Гляньте! У нас є заклинання! -Де Тато?
-У полоні в Гаргамеля. -Що?
О, ні.
Він забрав його у якийсь Більвідарейський замок.
І він його...
-Не говори. -Більвідарейський?
-Що за замок? -Бельве...
Бельведерський замок у Центральному Парку.
-Він зварить із нього еліксир. -Що? Швидше, мерщій за ним.
Ні! Гаргамель зараз дуже сильний.
Тато сказав, щоб ми за ним не поверталися.
Він нас захищає.
-Ні! Не можна кидати Тата в біді. -Ми дали смурфослово.
Ні, так не можна.
Мі обіцяли Татові, що завжди будемо його слухатися.
-Точно. -А я ні.
Я йому нічого не обіцяв.
Я також. Я нікуди без нього не піду. Навіть додому.
Патрику, зажди. Я піду з тобою.
І я з ними.
Так, я теж.
Ми смурфів не кидаємо. Ані Тата, ані тебе.
Один за всіх, і всі за смурфа!
Розірву та розчавлю.
Синю есенцію зроблю.
Дуже вражає, мій любий, нешановний Тато.
Поглянь.
Усього лише дрібненька волосина з твоєї крихітної бороди
і чарівного еліксиру вистачить надовго.
Уявляєш, як багато я зможу наварити
з усієї твоєї сімейки смурфів?
Алаказукас!
Ось вона, моя чарівна смурфодавилка!
О, ні. Клітки. Ні.
Я вичавлю еліксир з їхнього поту, з їхніх сліз,
зішкребу з волосся.
Ти дурень, Гаргамелю.
Мої смурфи вже на півдорозі додому.
Ось так. Починаємо шоу.
Нехай щастить, Хвацький!
-На передову! -Побачимося там!
-Ну що, усі пам'ятають план? -Не смурфивайся. Пам'ятаємо.
-Розумнику, що в тебе? -Додав усі інгредієнти.
Але магія сильніша, ніж я думав. Я, мабуть, не зможу.
Розумнику, ти впораєшся.
Кажи закляття.
Оце так смурф!
Я зробив це! Вийшло! Тату, я зміг!
-Не може бути! -Але як?
-Це Місяць «Анджелу». -Як вона це зробила?
-Дуже гарно. -О, Оділь.
-Дивовижно. -Чарівно.
Головне, не хвилюйся, Тату.
Те, що тебе не вбиває, робить мене сильнішим.
Гей!
Гаргамелю! Виходь погратися!
А ось і прибули
наші маленькі гості.
-Ні! -Гаразд. Нехай щастить, Тату.
І пам'ятай, виставляти кінцівки з кабінки суворо заборонено.
Ні!
Смурфи, тікайте!
Смурфи.
У тебе наш Тато. Тепер тобі смурфець.
Так, цілком згоден.
Зараз заплачу. Два маленьких смурфи рятують дорогенького татка.
Гей, Гаргамелю!
Можеш
і мене порахувати.
А ще я збігав додому
та привів друзів.
Отакої!
Схоже, усе село зібралося.
Що ж мені робити...
із такою здобиччю?
За сигналом.
-Вогонь! -Покажемо йому!
-Є моменти, коли кожен смурфик стає... -Кляті хулігани!
...на захист усього доброго, хорошого та синього на землі.
І цієї жвавої нью-йоркської ночі ця мить настала.
Агов! Серйозно?
Вибач, але це моя робота.
Жуй жовток, Гаргамелю!
-Патрику, ти зможеш? -Давай!
Довго вони не витримають.
Від нашого поганого яблука
у тебе будуть шалені кольки.
Повний смурфед!
Штовхай!
Гей, Гаргамелю! Не забудь сувеніри з Нью-Йорка.
-З вогню... -Та в полум'я.
Вогонь!
Я надто гарний, щоб померти!
-Тато! -Ні.
-Ні, Смурфетто. -Що він з тобою зробив?
-Даремно ти повернулася. -Я тебе зараз витягну.
-Смурфетто! -Тримайся, Тату, я впораюсь.
-В атаку! -Бий його!
-Хапай паличку! -Уперед!
Бомби пішли!
-Зараз буде страйк! -Алаказам!
Обережно, Хвацький!
Ти бридка п'явка!
Тримайся, Тату!
Цибуля!
Іди геть, коте!
Киць-киць.
Смурфетто!
Ти шукав мене?
Усе, ігри закінчилися.
Відчуйте нестримну міць моїх чарів!
-Смурфетто? -Хочеш іще?
Тепер ти мій коник.
ВІДЛУЩУВАЧ
Мені це вже насмурфіло.
Не на ту напав, дурний коте.
-Я тримаю тебе, Жадько. -Мій кексику!
Що відбувається, Тату?
Ні!
Гаргамелю!
Не так швидко! Ще більше посинів?
Тату!
А тепер час зламати їх синю волю.
-Ні. -Усі добре бачать?
-Тату! -Ваш любий татко
незабаром зустріне свою синю смерть.
-Ні! -Полетіли!
-О, ні, Тату! -Тату!
Ні!
Знову ти.
Прощавай.
-Я дуже... -Це закінчиться тут і зараз!
...буду радий з тобою покінчити.
Піймав!
Свобода!
Ах, ти смурфин син!
Негайно повернися!
Молодець, Хвацький!
Ану, віддай чарівну паличку!
Тільки не це.
Я... Я схоплю!
-О, боже. -Незграбо.
-Це кінець. -Наш гусак спікся.
-Я так і знав. -Це кінець.
Я схоплю! Схоплю!
Видіння ніколи не помиляються.
Я...
Я впіймав!
Віддавай чарівну паличку! Віддай її!
Як ти посмів?!
Як ти міг підняти руку на великого та могутнього Гар...
Боже.
Смурфи!
Ти живий?
-Молодець, Незграбо! -Невже?
-Дай обніму! -Так!
Браво! Дякуємо, Незграбо!
-Патрику. -Привіт.
Незграба!
Незграбо, ти герой.
Я герой?
Так.
Я герой!
Ой, вибачте, хлопці. Я знов усе зіпсував.
Незграбо, та не хвилюйся ти.
Це Тато.
Ти пробач мені, Незграбо.
Я більше вірив видінню,
ніж тобі.
Я дуже тобою пишаюся, Незграбо.
Дякую, Тату.
Я обіцяв, що не рюмсатиму.
Перш за все, викинемо це.
Так, усі до порталу.
Не гаймо часу.
-До смурфових зустрічей! -Бувайте.
Я не люблю довгих прощань.
Та я тут насмурфував невеличку промову.
-Бувайте. -Щасти.
Терпіти цього не можу. Але могло бути значно гірше.
-Бувай, Буркотуне. -Зрозумійте,
усе було погано, але не дуже.
Я не скоро забуду це місце. Особливо з оцим.
На все добре!
Я ще повернусь, Бродвею! Чао!
-Привіт, подруго. -Ой.
У мене ще ніколи не було подруги.
Я тебе не забуду.
Смурфетто.
Дай чотири.
Дай чотири, Грейс.
-Уже час, Смурфетто. -Ну а ти...
-Привіт. -Ти наш герой. Іди до мене.
Герой? Та годі вже.
Хоча, може ще раз скажеш?
Щось у цьому є.
-Бувай, Грейс. -Що ж, майстре Уїнслоу, дякую.
-Ти мене врятував. -Бувай!
Ти врятував усю мою сім'ю.
Взагалі то, гадаю, усе було навпаки.
Що ж, час додому. Треба відбудовувати наше село.
Твоє село мені подало кілька ідей.
Ходи сюди.
Прощавай, Тату.
Прощавай... тату.
Ходімо додому.
Смурфи залишили дивне місто Нью-Йорк.
І я думаю, що вони стали трошки мудрішими, трошки добрішими,
трошки смурфішими.
І коли портал почав зачинятися...
Годі вже. Дістав!
Бувай, Нью-Йорку!
Це Оділь.
-Так, Оділь? -Патрику,
я хотіла тобі подякувати.
Я вперше отримала що хотіла.
Мене не звільнили.
Отже, у нас нова робота, новий член родини,
нові сині друзі...
-І якщо хочеш, більший дім... -Більший?
Здуріла? Ми ж тоді будемо далеко одне від одного.
Грейс...
Я тебе смурфаю.
ЦЕ ХЛОПЧИК
ПРИВІТ, Я ХЛОПЧИК. МЕНЕ ЗВАТИ БЛЮ
БИТВА ПРИ БЕЛЬВЕДЕРІ
Смурфи!
Як ти мені остогид.
Іди геть!
Чого вирячилися?
Переклад субтитрів: Олександр Бєлкін