Velike civilizacije ne moreš uničiti od zunaj,
dokler se ne uniči sama. -W. Durant
Srce
Megleni žabi. -Hvala.
Jetra Zvitemu nosu.
Hvala.
Kakavovemu listu ušesa. -Hvala.
Topemu čelu
pa prašniki.
Ne že spet. -Pomagal bi ti rad.
Pa jih sam pojej!
Ne potrebujem jih niti ostali možje.
Jih potrebujete? -Ne.
Seveda ne. -Včasih!
Kaj pa misliš? Seveda ne! Ne!
Kolikokrat jih moram pojesti? -Osem sester imam in enega brata.
Oče je desetkrat pojedel tapirjeve prašnike.
Naj mu povem?
Žal mi je, a prašniki ne pomagajo.
Jih ti nisi jedel? -Nikoli jih nisem okusil.
Nihče od vas?
Ne, a te je zabavno gledati.
To je bila tvoja zamisel.
Spravite ga proč!
Mir dajta!
Zakaj dovoliš, da tako ravna s tabo? Močan bodi.
Kje imaš ponos?
Saj vse deluje, ne?
Ja, le otrok ne morem zaploditi.
Nekaj ti bom zaupal, a te opozarjam, da ima veliko moč.
O čem govoriš? -List soanzovca.
Soanzovca? -Iz velikega močvirja na jugu.
To mi je dalo deset otrok.
Ne, čakaj! Spodaj se moraš namazati.
Preden naslednjič poskusiš. Dobro se namaži.
Kako naj se ti zahvalim? Morda me bo nehala gnjaviti, če mi bo uspelo.
Žena? -Ne, njena mati. Stara baba hoče vnuke.
Daj mi meso. -Tu imaš. Samo meso, prašježerec.
Kaj bi radi?
Sem Iskrivo nebo. Odkar sem mož, lovim v tem gozdu.
Pred mano in z mano je v njem lovil moj oče.
Jaguarjeva šapa, moj sin, lovi v tem gozdu.
Ko mene ne bo več, bo lovil v njem s svojim sinom.
Dober ulov? -Tu so vode polne.
Tudi gozd je radodaren.
Samo skozi bi radi šli. -Pojdite.
In varno pot.
Pojdimo.
Naša dežela je razdejana. Na novo bi radi začeli.
Vaša dežela je razdejana?
Ja. Na novo bi radi začeli.
Stoj, sin moj!
Miruj.
Vrnimo se v vas.
Molčite o tem, kar smo danes videli v gozdu.
Zaskrbljen si. -Res je.
Kaj si videl na obrazu ljudi v gozdu? -Ne razumem.
Strah.
Strah jih razžira. Okuženi so z njim.
Si videl? Strah je bolezen.
Zažre se v dušo vsakomur, ki mu dovoli blizu. Skalil je tvoj mir.
Nisem te vzgajal, da bi živel v strahu. Iztrgaj si ga iz srca.
Ne nosi ga v vas.
Ob zori se bomo s starešinami zbrali na svetem griču naših očetov.
Poklicali bomo duhove, da nas bodo vodili.
A, tukaj je! Ti prazna vreča! Jalov je. Ne uspe mu.
Ja, tebi! Tebi!
Zavedel si nas s svojo višino in močjo. Spravi se noter!
Preklet bodi! Noter! -Prosim te, ženska. -Hitro!
Ne gre ti!
Čemu se smejite?
Daj mi vnuka, drugače te bom zamenjala.
Mati, dovolj je. -In ne pridi ven, dokler ne zaplodiš otroka.
Še bolje dva! -Kaj?
Dvojčka, butec.
Mati. Pojdi proč. Ne more, če stojiš tu spredaj.
Lotita se dela. -Mati.
Šla je.
Mati, imejmo danes pojedino. Prinesel sem tapirja in tega dečka.
Dečka pojejmo. Pečenega! -Tapir bolje diši. Bolj svež je.
Ne, oče! Ne! Jaz sem! Jaz! -Sem ga bom obesil, če si bova premislila.
Čakaj, saj to je Želvji tekač, najin starejši sin.
Jaz sem, tvoj starejši sin!
Potem pa moram objeti starejšega sina in tudi mlajšega.
Torej bo nocoj tapir.
Nekoč, starec! Nekoč ne boš mogel več teči!
In Človek je sedel sam. Preplavila ga je žalost.
Živali so stopile k njemu in rekle: 'Nočemo, da si žalosten.
Povej, kaj si želiš in to boš dobil.'
Človek je odvrnil: 'Rad bi imel oster vid.'
Jastreb je odvrnil: 'Svojega ti dam.'
Človek je rekel: 'Rad bi bil močan.'
In jaguar je odgovoril: 'Močan boš kot jaz.'
Nato je Človek rekel: 'Rad bi poznal skrivnosti zemlje.'
Kača mu je odvrnila: 'Razkrila ti jih bom.'
Tako je bilo z vsemi živalmi. Ko je Človek dobil vse njihove darove,
je odšel. Nato je sova rekla živalim:
'Človek zdaj veliko ve in lahko počne marsikaj.
Nenadoma me je strah.'
Jelen je odvrnil: 'Človek ima vse, kar potrebuje. Zdaj ne bo več žalosten.'
Toda sova se ni strinjala: 'V Človeku sem videla praznino,
globoko glad, ki je ne more potešiti.
Zaradi tega je žalosten in zaradi nje nenehno hrepeni. Jemal bo in jemal,
dokler ne bo Svet nekega dne rekel:
'Ni me več; ničesar več ne morem dati.'
Pridi k meni.
Moj sin pleše. -Tvoj sin je srečen.
Kaj bi rad?
Beži!
Če si že pokonci, ubij tega psa.
Pes.
Vstani! Takoj!
Pojdite v gozd.
Tecite in se ne ozirajte.
Ne! Ne! Bojim se! -Poglej me v oči. Poglej me.
Močna bodi.
Bojim se! -Močna bodi.
Zveži ga!
Oče!
Pomagati moram ostalim. -Ne, ne zapuščaj naju!
Vrnil se bom, obljubim. -Ostani! -Obljubim.
Prosim, ostani. -Oče, ne hodi.
Lepo.
Nehaj!
Zveži ga!
Živega hočem.
Žal mi je, oče.
Dovolj je.
Dvignita ga.
Umaknita se.
Sin moj.
Ne boj se.
Skoraj.
Tako ti bo ime.
'Skoraj.'
Našega življenja je konec.
Sramota.
Sramota!
Strahopetci!
Gremo!
Gremo naprej.
Vrnili so se.
Vstanite!
Dvigni!
Zlomljeni kamen, nisi se sklonil.
Pri miru bodi.
Ali vidiš?
Ja. -Vrni se k svoji vrsti.
Pojdite z nami.
Vstani.
Pusti ga, Skoraj.
Vstani, sem rekel.
Vstani. Tako, ja.
Gremo! Ta mož je tvoj dober prijatelj.
Ne skrbi.
Skrbela bom zanje.
Zdaj so moji.
Mila Ihčel, mati usmiljenja,
varuj jih pred nesrečo. Prosim, pazi nanje.
Še eno.
Pripravljen?
Drži! Drži!
Čakaj!
Poglejmo, kaj bo.
Tako!
Pohiti! -Povleci! Zdrži!
To! Uspelo ti je! Odlično!
Lahko dihaš? Dobro.
Počakajte tukaj.
Kje je moj plen?
Odvečno breme.
Skoraj bi s sabo povlekel ostale.
Znebil sem se ga.
Ti si se ga znebil?
Bomo zdaj počeli, kar boš rekel ti?
Poskusimo.
Nikogar več se ne znebi.
Gremo.
Vstani, Skoraj. Ne bi te rad izgubil.
Vstani.
Danes si se izkazal, sin moj. Zdaj si vreden, da stojiš z ostalimi.
Hvala, oče.
Vzemi, tvoj je.
Veliko življenj je vzel.
Odpočij si.
Pokojni bratje, očetje, matere, žene.
Čutili ste mraz današnjega jutra.
Zdaj pa ne čutite več mraza njegove noči.
Nehala je kričati,
davno preden so se vrnili.
Videli smo, kako se je upirala.
Kaj pa na koncu?
Če jim je popustila, naj boginja nima usmiljenja za njeno šibkost.
Njena duša čaka tvojo v senci ceibe.
Moram vedeti.
Pred koncem dneva bom zapustil ta svet.
S sabo bom vzel čim več teh psov.
Z veseljem bom sprejel peklenske muke,
če na nebu ne bom našel svoje Nebeške rože.
Ne dežja.
Mimo gremo!
Ne hodite ji blizu. Okužena je.
Nazaj!
Bojiš se me.
Bojte se me vsi, ki ste zli.
Bi radi vedeli, kako boste umrli?
Posvečeni dan je blizu.
Bojte se črnine dneva.
Bojte se moža, ki teče z jaguarjem.
Glejte, kako se bo znova rodil iz blata in zemlje.
Kajti ta, h kateremu vas odpelje, bo iztrgal nebo in spraskal zemljo.
Spraskal bo vas. In končal vaš svet.
Zdaj je z nami.
Dan bo kot noč. Mož jaguar vas bo vodil k vašemu koncu.
Kam nas peljejo?
Pripovedujejo o kamnitem mestu.
Kaj se zgodi tam? -Ne vem,
vendar je zemlja krvava.
Blizu smo.
Odrešitev! -Smejalno bolezen ima.
Všeč si mu. -Pomagaj mi!
Reši me.
Umri kot mož.
Pozdravljen. Ti je uspelo? -Vprašaj mojega sina.
Koliko ujetnikov? -S sinom se zmeni. Za pošteno ceno.
Kot vedno. -Dobro.
Koliko mi ponujate?
Kdo bo kupil to žensko?
Ne, prestara je. -A uporabna.
Lahko kuha, čisti. -Nekoristna starka!
Nič ne bo.
Pojdi!
Pojdi.
Napočili so časi hude žalosti.
Zemlja je žejna.
Kuga je napadla naš pridelek.
Nadležna bolezen je prizadela vse.
Pravijo, da smo zaradi razdora šibki.
Da smo prazni.
Da smo gnili.
Veliko ljudstvo boga sonca,
rečem vam, da smo močni!
Smo poklicano ljudstvo.
Poklicano, da smo gospodarji časa.
Poklicani, da smo najbližji bogovom.
O, veličastni Kukulkan!
Čigar bes lahko požge to zemljo v pozabo.
Potešiti te želimo s to žrtvijo. In poveličevati tvojo slavo.
Da bi naše ljudstvo cvetelo. Da bi se pripravili na tvojo vrnitev.
Bojevnik, pogumen in voljan!
S tvojo krvjo prerodimo svet!
Za vse večne čase. Zahvaljujemo se ti.
Božje srce!
Vrni se k meni!
Brat, dobro pot.
Ne. Ne morem. Ne zdaj.
Ljudstvo boga sonca, ne boj se.
Veseli se!
Kulkukan se je napil krvi. Potešili smo njegovo žejo.
Veliki bog, pokaži nam, da si zadovoljen.
Naj nas znova obsije tvoja luč.
Kaj naj z ujetniki?
Znebi se jih.
Kdo jih bo prestregel?
Ti.
Spustite jih.
Glej.
Pripravljen sem!
Za poljem je vaša džungla.
Stecite k njej. Svobodni ste.
Zdaj pa tecite.
Rekel sem, da tecite!
Teci!
Ni slabo.
Ti si na vrsti.
Teci.
Teci!
Spi. Spi zdaj, sin moj.
Bolečina bo kmalu mimo.
Spi.
Ni šel tu skozi.
Na drevju je.
Razdelimo se. In glejte gor.
Tiho.
Proti nam gre.
Tam!
Želel bi, da ga vzamem jaz.
To je slabo znamenje.
Mogočni Ek Čuah, prosimo te.
Odpusti nam, ker smo stopili na pot tvojemu sinu jaguarju.
To je slabo znamenje.
Zberi se. Znamenje je bilo napovedano.
Vemo, česa se moramo bati.
Danes sem videl, kako je podnevi padla noč.
Videl sem moža, ki je tekel z jaguarjem.
Ne smemo dovoliti, da nam pobegne.
Dovolj!
Tvoje besede so prazne. Beži, ker ga je strah.
Ko ga bom prijel, mu bom odrl kožo in jo oblekel pred njegovimi očmi.
Gremo zdaj.
Tu ostani.
Tam!
Znamenje je bilo slabo.
Po njem je.
Prosim, pomagajte. -Viseči mah, pospremi ga.
Odpri si žile, hitreje bo.
Dobro pot.
Toliko, kar se tvojih prerokb tiče.
Ni še konec!
Sem Jaguarjeva šapa, sin Iskrivega neba.
Moj oče je lovil v tem gozdu.
Sem Jaguarjeva šapa.
Lovec.
In to je moj gozd.
Moji sinovi bodo lovili tu, ko mene že ne bo več.
Skočite!
Skočili bomo. -Okoli bomo splezali dol.
Ne sme nam pobegniti. Ne smemo dovoliti tega.
Vsi bomo skočili.
Sem Jaguarjeva šapa. To je moj gozd.
Ne bojim se.
Pojdi, počakal bom tu.
Skoraj.
Duhovi očetov, dajte mi moč.
Zlezi sem gor.
Umakni se!
Hitro! Pohiti!
Kaj je to? -Možje so prišli z njimi.
Naj gremo k njim?
Vrniti se moramo v gozd.
In začeti znova.
Pridi, Želvji tekač.