Bröllopsdagen ska vara livets lyckligaste dag.
Ett perfekt slut på en perfekt romans.
Mitt första bröllop gick inte så bra.
Det är så märkligt. Jag trodde att Stella var den rätta.
När hon lämnade mig blev jag förkrossad.
Men ni hjälpte mig igenom och nu gör det inte ont längre.
Jag har blivit lite starkare.
Jag tänker knappt på henne. Tiden läker alla sår.
Ted, vigseln var igår. Det har gått 24 timmar.
Jag vet. Och nu går jag vidare.
Nu börjar ett nytt kapitel och det ska vi fira.
Vi behöver två saker. Kool and the Gang.
Dags för jukeboxen, va?
När jag ser den där ynglingen dansa iväg mot jukeboxen-
- tänker jag att Stella kanske valde rätt.
- Smärta. - Hur kan han dansa?
Han borde pulvrisera Stellas bil med en slägga.
Ted kanske inte låtsas vara glad.
Han kanske aldrig ville gifta sig.
Han kanske gjorde den snyggaste undanmanövern sen "Stand by me".
Inte den första ungen. Men de andra.
Nej, han är illa däran.
- Läget? - Han är riktigt illa däran.
Vi måste stötta honom.
Men alla tecken tydde på att jag mådde fint.
- Hej, kompis! - Ska vi hänga?
Hörni, jag mår fint.
- Ska vi kasta lite? - Jag mår fint.
- Hej, polarn. - Jag mår fint. Det där behövs inte.
Och det är rätt skumt. Inget illa menat.
Jag visste inte att du var hemma. Till trapphuset!
Efter två veckor bubblade känslorna över.
- Ska vi käka middag? - Håll käften!
Förlåt, men du har gått igenom något traumatiskt-
- och vi försöker stötta dig, men det går inte!
Det gör oss förbannade, din själviska jävel! Förlåt.
Du tycks inte bearbeta det.
Minns du när Lily lämnade mig och jag höll känslorna tillbaka?
Jag saknar henne så mycket!
- Du var som urberget. - Jag borde ha mått sämre.
Jag borde ha bränt hennes grejor, som du sa.
Tack så mycket.
Därför dröjde det innan jag började må bättre.
Ted, jag vill att du exploderar!
Släpp fram bärsärken.
- Nu! - Nej tack.
Lägg av. Han är lycklig.
Om Ted var gift skulle han vara gift!
Han skulle bo i New Jersey och vara gift.
Nu äter vi. Flat Michael's?
Nej, det ligger för nära Stellas gym.
- Vilket annat ställe som helst. - Hurley's?
Mellan Stellas jobb och hennes kemtvätt.
- Metloaf Charlie's? - Nära Stellas mammas hårfrisör.
- Kan vi äta på Manhattan? - Självklart. Kolla här.
- Vad har du där? - En karta som jag har gjort.
Den visar var man kan träffa Stella Zinman.
Röda områden ska undvikas. Vita går bra. Blåa är vatten.
- Så löjligt! - Tja, vatten är blått.
- Så kan du inte leva. - Det var hon som övergav dig.
Jag undviker henne. Det är så vi gör.
- Vilka "vi?" Fegisar? - Nej, folk från Ohio.
När livet gör oss illa trycker vi ner smärtan.
Om den kommer till ytan trycker vi på med mer smärta.
Undvik det jobbiga, bara.
Allt jag behöver göra är att aldrig se Stella igen.
- Vem vill äta något? - Jag vet ett tapas-hak i vita zonen.
Härligt. Dit går vi.
- Vill ni beställa? - Inte än, men kan vi få lite mandel?
- Trevligt ställe. Vem tipsade dig? - Jag minns faktiskt inte.
- Vad är det? - Nu minns jag.
Herregud. Var cool, nu.
Vi måste hantera det här. Gör som jag, bara.
- Du måste skämta. - Jag sitter inte under vårt bord.
Kanske under det bordet.
Hon vänder sig om.
Tänk, nu. Jag ska titta efter. Marshall, titta efter!
- Behöver du bestick? - Nej, jag ska hem.
- Hon tar hämtmat. - Var hon glad? Nämnde hon mig?
- Var är mandlarna? - Var är Teds nötter?
Kolla skruvstädet i Stellas garage.
- Skrik åt henne! - Du bor i New York nu.
Här trycker vi inte ner känslorna. Vi kastar dem i folks ansikten.
Du skulle göra samma sak i min situation.
Skitsnack! Det finns ingen i världen som jag skulle gömma mig för.
Jaså? Inte ens Gasser?
Hur vågar du nämna det namnet?
- Vem är Gasser? - Den siste jag vill se här inne.
Michael Sasser är en kille från high school.
Han satt bredvid mig på biologin.
Han var en tönt på mellanstadiet-
- men sedan växte han 30 cm och började i baseboll-laget.
Han var på väg att bli cool, tills plötsligt en dag...
Vi har alla varit där. Att släppa sig är illa.
- Vad gjorde du? - Skämtar du? Vi gick i nian.
Jag hade inget val. - Herregud, Sasser!
- Fjärtade du? - Det var inte jag, det var hon!
Knappast, Sasser. Snarare Gasser!
Gasser, Gasser, Gasser.
- Gasser, Gasser! - Jag spelar baseboll. Jag är cool!
Han blev retad så mycket att han fick byta skola.
- Ungdomar är för härliga. - Jag kände mig så skyldig.
Men om Gasser... Michael kom in här nu-
- skulle jag gå fram till Gasser... Michael, och ställa allt till rätta.
Visst. Rensa luften, så att säga.
Man får sällan chansen. Ingen orsak!
- Är ni okej? - Ja, men vi tänker äta här.
- Här har ni er mandel. - Tack.
- Vad rekommenderar ni? - Det här är löjligt!
Ted, det finns många som jag inte vill träffa.
Tjejer som jag har legat med.
Men om de kom hit skulle jag se dem i ögonen.
- Vissa för allra första gången. - Du gömmer dig inte, alltså?
- Inte ens för Becca Delucci? - Din jävel.
- Vem är Becca Delucci? - Ursäkta oss.
- Vem är Becca Delucci? - Bara en tjej jag hälsade på förr.
- Var bor hon, mer exakt? - Bedford Hills-fängelset.
Ja, man kan kalla besöken för äktenskapliga.
- Nej, seriöst? - Seriöst.
Mitt förhållande med Becca var perfekt.
Hon fick bara ringa en gång i veckan.
Om hon blev för klängig stoppade vakterna henne.
Jag slapp betala notan. Eller, nej.
Jag betalar ju skatt så vi delar på notan.
Under mitt sista besök gjorde jag bort mig.
Du har det jobbigt, men jag sitter också i fängelse.
Mitt eget hjärtas fängelse.
Är rummet färdigt? Tiden går.
- Du är skälet till att jag orkar. - Det är därför jag är här.
Jag är din klippa. Jag är... herregud. - Hallå, främling.
Barney Stinson, advokat. Vi kan väl prata om dina chanser?
Fan heller!
Becca skriver att hon ska hämnas när hon blir fri.
"Jag ska hänga dina ögon i min backspegel." Typiskt kvinnor!
Du är rädd för Becca. Lily är rädd för Gasser. Här sitter vi.
- Vi måste inte. Stella har gått. - Herregud.
Sådär. Så gör vi i Ohio.
Vi undvek problemet, och det försvann.
- Ni kan vi äta i lugn och ro. - Hon är tillbaka!
Ted, vi tycker att du ska... Vänta, var är Barney?
- Vi tycker du ska prata med henne. - Inte jag.
Jag skulle inte prata med den siste jag vill se.
- Vem är det? - Min far.
Det andra bordet är helt galet! Vad pratar vi om?
- Robins pappa. - Vi har inte pratat på tre år.
- Varför? - Det började när jag föddes.
Ge mig en son, nu!
- Å, nej. - Han ville ha en son.
- Att jag var tjej ändrade inte det. - Vad menar du?
Mitt fullständiga namn är Robin Charles Scherbatsky, Jr.
Det blir bara värre. När jag var 8 jagade vi ihop för första gången.
- Jag vill inte skjuta rådjur. - Nonsens. Det är en ädel sport.
- Men de är gulliga. - Minns du hur goda kaninerna var?
- När min kropp utvecklades... - Vänta lite.
Fortsätt.
...blev det svårare att låtsas att jag var pojke.
Botten nåddes vid 14.
Mitt hockeylag vann cupen, och vi åkte hem till mig för att fira.
Ni pojkar var lysande. Helt lysande.
Vänta där ute, så kommer jag med läsk och tilltugg.
- Klantigt att missa sista målet. - Du är klantig!
Nej, du är klantig.
Vad gör ni? Ni är lagkamrater. Hockeyspelare.
Lagkamrater och hockeyspelare kysser inte varandra!
Herregud. Jag har ingen son.
Stackars dig, som växte upp i Kanada. Så nära Amerika.
Trist med din pappa. Men grattis till matchen!
Vi gjorde inget allvarligt. Vi var bara vid blå linjen.
- Blå linjen? - Ja, i hockeytermer.
Blå linje är hångel. Röd linje är naket. Målområdet är väl självklart.
Sen blev min relation till pappa allt isigare.
Jag flyttade till mamma, lät håret växa, blev popstjärna.
Normala tonårsgrejer.
Ni behöver kanske prata igenom det?
Nej, det tillhör ju det förgångna. Vad skulle jag säga till honom?
"Jag önskar att du inte hade lärt mig jaga och fiska-
- och röka cigarr och dricka whisky för så gör inte tjejer.
Vet du varför jag kastar som en tjej? Jag är en tjej!"
- Det där har du burit på länge. - Ja.
- Det var jobbigt för dig. - Ja.
- Så tråkigt. - Så sexigt.
Då insåg jag att alla mina vänner var hemsökta.
Men något skilde mitt spöke från deras.
Det var inte för sent för mig.
- Jag ska prata med henne. - Okej.
Hon är borta. Jag springer efter henne.
Där åker hon. - Taxi!
Hon är två bilar framför oss.
- Äntligen ska du konfrontera henne! - Ja, det ska jag.
- Spännande! - Vad ska du säga?
Jag ska säga: "Stella, ledsen att det inte funkade."
- Nej! - Jo, vi ska prata som vuxna.
Hon får berätta sin version och jag tänker lyssna.
- Det borde jag ha gjort förr. - Kör in i en lyktstolpe.
Ted, du måste bli arg! Kom igen!
Det här handlar inte om att gestikulera och bli arg.
- Det handlar om kommunikation. - Stella hatade "Star Wars!"
Hon ljög för dig! Känn efter. Du vet att det är sant.
- Det får stå för henne. - Hon svek dig på bröllopsdagen!
Vänta, vart ska hon? Taxin körde förbi avfarten.
Man tar väl inte med sig hämtmat till New Jersey?
- Kanske till kontoret? - Nej.
Kyparen frågade: "Behöver du bestick?"
Hon sa: "Nej, jag ska hem."
Men om hon ska hem, varför är vi på väg till... herregud!
Tony bor inne i stan. Hon bor hemma hos Tony!
Hon tänkte tvinga mig att flytta-
- men nu flyttar hon hem till Tony i stan!
- Jävla helvete! - Äntligen! Bra, kompis!
- Jag är så arg. - Jag vet, och jag älskar det.
Ja, helt underbart! - Vi betalar gärna för fönsterveven.
- Jag älskar arge Ted! - Jag också.
- Låt det komma. - Nu stannar hon.
- Nu händer det. - På henne, Ted!
- Bort med demonerna! - Mitt ben har somnat!
- Vänta lite. - Lily, vad gör du?
Vänta! Ted, det är härligt att du är arg.
- Verkligen! - Yeah!
Bra att du tar itu med det, men du får bara en chans.
Fundera på vad du ska säga till henne.
Jag vet precis vad jag ska säga.
- Du valde fel kille. - Ted.
Du valde fel kille.
Du gjorde ett väldigt dåligt val.
Hur tänkte du? Den killen?
Skämtar du? Har du inte lärt dig något på åtta år?
Du får ångra det. Det vet du väl?
Du kan inte göra något åt det för nu är det för sent.
Nu kan du bara påbörja ditt trista, nedslående liv-
- som aldrig blir så fint som det du kunde ha fått med mig.
- Ted, vänta. - Jag vill inte vinna dig tillbaka.
Jag vill bara få dig att förstå att du begick ditt livs största misstag.
- Jag vet. - Bra.
- Det tänker jag säga. - Bra! Stick iväg och säg det.
Jag klev ut ur taxin, redo att säga allt det där.
- Men sen... - Mamma!
- Hej, gumman. - Jag först!
Det bara försvann.
Från det ögonblicket var jag inte arg längre.
Jag förstod att Stella skulle vara med Tony.
Ni kanske tror att man måste svälja ilskan, eller slänga den på någon.
Men det finns ett alternativ. Man kan släppa den.
Först när man har gjort det kan man gå vidare.
Det var det perfekta slutet på en perfekt romans.
Men det var inte min. Min väntade fortfarande på mig.
Text: Anna Antonsson www.sdimediagroup.com