Spanyolország, 1944.
Befejeződött a polgárháború. A bujkáló fegyveresek ellenállását
az új, fasiszta renddel szemben, katonák próbálják szétverni.
Sok-sok évvel ezelőtt
a föld alatti birodalomban,
ahol nincs se hazugság, se fájdalom,
élt egy hercegnő, aki az emberek világáról álmodott.
Kék égboltról, lágy szellőről és napfényről álmodozott.
Egy nap,
a fogva tartóit kijátszva megszökött.
Amint kiért, a Nap elvakította
és kitörölte az emlékezetét.
Elfeledte, ki volt, és honnan jött.
A teste szenvedett a hidegtől, a betegségtől,
mígnem végül meg is halt.
Azonban az apja, a király
tudta, a lánya lelke visszatér még,
talán valaki másnak a testében, egy másik helyen, egy másik időben.
Várta is a lányt utolsó leheletéig,
mígnem a Föld megszűnt forogni...
Minek hoztál ennyi könyvet, Ofelia, hisz vidékre megyünk, a szabadba.
Tündérmesék?
Nagy vagy már ahhoz, hogy ilyen butaságokkal tömd a fejed.
Szólj, hogy álljunk meg!
Ofelia! Várj egy kicsit! Az öcséd nincs valami jól.
Jól érzi magát, asszonyom? Szüksége van valamire?
Semmi baj, csak egy kis vizet kérek!
Vizet hamar a kapitány úr feleségének!
Ofelia?
Ofelia, gyere ide!
- Láttam egy tündért! - Nézd meg, milyen lett a cipőd!
Menjünk!
Ha a malomhoz érünk, köszönj a kapitánynak, és szólítsd őt apának!
Fogalmad sincs, milyen jót tett velünk, kislányom.
Ez csak egy szó... csak egy szó.
Jönnek, kapitány úr!
15 percet késtek.
Carmen!
Isten hozott!
Ez nem kell, tudok én menni!
- Ferreiro doktor nem szeretné, ha megerőltetnéd magad. - Nem!
Gyerünk! A kedvemért!
Köszönöm!
Ofelia, szállj ki! Köszönj szépen!
Ofelia!
A másik kezeddel, Ofelia!
Mercedes!
- A csomagokat! - Igen, uram!
Ez egy labirintus.
Egy halom régi kő, ami mindig itt volt, már a malom előtt is.
Ne menj be, még eltévedsz!
- Köszönöm! - Mindet olvastad?
Mercedes!
A kapitány úr hívat!
Apád kéret.
Nem az apám! A kapitány nem az apám.
Az én apám szabó volt. Elesett a háborúban. A kapitány nem az apám.
Világos beszéd. Mehetünk?
Nem láttad az anyámat?
- Ugye, milyen szép? - Igen.
Beteg lett a kicsivel. Észrevetted?
A gerillák a hegyekbe húzódtak, ott nehezebb elkapni őket.
A gazemberek jól ismerik a terepet, de elzárjuk az utat a hegy felé.
Élelmet, gyógyszert csak mi osztunk. Lekényszerítjük őket az erdőből.
3 új őrposztot állítunk fel: itt, itt és itt.
Mercedes!
- Mondja meg Ferreiro doktornak, hogy jöjjön le! - Igen, uram!
Ezzel átalussza majd az éjszakát.
Elég két csepp lefekvés előtt.
Két csepp.
- Köszönöm. - Jól van.
Az egészet!... Úgy ni.
Hívjon nyugodtan, ha szüksége van rám! Akár éjjel, akár nappal.
Ön, vagy az, aki ápolja.
Jó éjszakát!
Csukd be az ajtót, és oltsd el a lámpát, kérlek!
Fel kell mennie megnézni! Nem javul a seb.
Egyre rosszabb a lába.
Nem tudtam többet szerezni. Sajnálom.
Vidal várja önt a dolgozószobában.
Ofelia, gyere ide!
Szűzanyám! Jéghideg a lábad, szívem!
Félsz?
Egy kicsit.
- Mi ez a hang? - Semmi, kicsim, csak a szél.
Mások itt az éjszakák, mint a városban.
Ott kocsik, villamosok zaját hallani. Itt az öreg házakat.
Nyikorognak.
Mintha beszélnének.
- Holnap kapsz tőlem egy meglepetést. - Meglepetést? - Igen.
- Egy könyvet? - Nem. Valami sokkal jobbat.
Miért kellett férjhez menned?
- Olyan soká voltunk egyedül! - És én? Nem voltál egyedül.
Sosem voltál egyedül.
Egyszer majd megérted, hogy nekem mégsem volt könnyű.
Az öcséd nyugtalan. Mesélj neki valamit!
Attól biztos megnyugszik.
Testvérkém! Testvérkém!
Sok-sok évvel ezelőtt egy távoli, szomorú országban
volt egy hatalmas hegy, durva, fekete kövekből.
Alkonyatkor ennek a hegynek a tetején
minden este egy bűvös rózsa virult. Aki letépte, halhatatlanná vált.
Mégsem merte megközelíteni senki,
mert a sok tövise mérgezett volt.
Az emberek csak halálfélelmet és fájdalmat emlegettek egymás közt,
a halhatatlanság ígéretét soha.
És a rózsa nap mint nap elhervadt anélkül,
hogy megajándékozhatott volna bárkit,
elfeledve és elveszve annak a hideg hegynek a tetején,
magányosan, az idők végezetéig.
Jöjjön!
- Hogy van Carmen? - Nagyon gyönge.
Pihenhet, amennyit csak akar. Én majd idelent alszom.
És a fiam?
Elnézést, kapitány úr!
- Hogy van a fiam? - Egyelőre nincs ok aggodalomra.
Nagyszerű!
Ilyen előrehaladott terhességgel nem lett volna szabad utaznia.
- Ez a véleménye? - Orvosi szempontból igen.
Egy fiú szülessen ott, ahol az apja van! Ez minden.
Még valamit! Ki mondta önnek, hogy a gyerek fiú lesz?
Ne csinálja már!
8-kor az északnyugati zónában mozgást észleltünk. Lövöldöztek.
Bayona őrmester elfogott egy gyanús alakot a fiával. Ő a faluból jött.
- Az apám rendes ember! - Azt hadd döntsem el én! Vedd le a sapkád!
- Ezt a puskát találtuk nála. Lőtt is vele. - Nyulakra vadászott.
Te hallgass!
''Se isten, se haza, se gazda?'' Mi? Egy büdös frászt!
- Ez vörös propaganda, uram. - Ez nem propaganda.
Egy régi kalendáriumból való. Egyszerű parasztok vagyunk.
Folytasd!
Nyulakra vadásztam az erdőben, kapitány úr, a beteg lányaimnak.
Nyulakra. Persze.
Ha apám azt mondja, úgy is van.
Hagyja!
Megölte! Megölte!
Gyilkos gazember!
Talán legközelebb alaposabban átkutatja őket, mielőtt zavarna.
Igen, uram.
Anya! Anya! Ébredj!
Anya, van valami a szobában!
Szervusz! Idáig követtél?
Te egy tündér vagy?
Nézd!
Ez egy tündér.
Azt akarod, hogy menjek veled?
Ki? De hová?
Hahó!
Visszhang.
Hahó!
Maga az!
Hát te vagy az! Visszatértél. Ne félj tőlünk, kérlek!
Nézd!
- Az én nevem Ofelia. Te ki vagy? - Én?
Annyi nevem volt már! Régi nevek,
amiket csak a szél és a fák tudtak kimondani.
Én vagyok a hegy, az erdő és a föld.
Én...
Én egy faun vagyok.
- Alázatos szolgálatodra, felség! - Nem, én...
Te Moana hercegnő vagy, a földalatti világ királyának leánya.
- Az én apám szabó volt. - Te nem embertől születtél.
A Hold szülötte vagy. A bal válladon
találsz egy jelet, ami bizonyítja.
Az igazi apád szerte a világon
kapukat nyittatott, hogy lehetővé tegye a visszatérted.
Ez közülük az utolsó.
De meg kell győződnünk róla,
hogy a lényeged nem vesztetted el,
és nem változtál át halandóvá.
Még telihold előtt három próbát kell teljesítened.
Ez itt a Keresztutak Könyve.
Ha egyedül leszel, nyisd ki,
és megmutatja majd a jövőd, hogy mit kell tenned.
Nincs benne semmi...
Főzd meg vacsorára a nyulakat!
Túl fiatalok még, uram.
- Paprikásnak talán jók lesznek. - Igenis.
Odaégetted ezt a kávét! Kóstold meg!
Máskor figyelj oda jobban!
Ahogy kívánja, uram.
Főzd meg!
- Nem ízlett neki a kávé. - Finnyás piperkőc!
- Kellene még marhahús meg egy tyúk. - Mégis honnan?
A doktornétól és a polgármester feleségétől.
Ők többet esznek, mint egy disznó.
- És locsognak. - Még a víz alatt is.
Mindjárt jövök, Mercedes.
Ofelia!
Az apád ma este vacsorát ad,
és nézd, mit varrtam neked!
Tetszik?
Mit nem adtam volna kislányként egy ilyen ruháért! És ez a lakkcipő!
- Tetszik? - Igen, nagyon szép.
Na, eredj fürdeni!
Ofelia?
Ofelia!
Siess! Hadd lássam a ruhát rajtad! Légy szép, ha meglát a kapitány.
Olyan leszel,
mit egy hercegnő.
Hercegnő?
Rendesen pucoljátok meg a tyúkokat, és a babról se feledkezzetek meg!
De gyönyörű vagy, te lány! Csodálatos ez a ruha!
Gyerünk, dologra! Elég az időfecsérlésből!
Kérsz egy kis mézes tejet?
Lépj hátrébb! Be ne piszkoljuk a ruhád, ha már ilyen csinos vagy!
Mercedes! Te hiszel a tündérekben?
Már nem, de kislányként hittem.
Sok dologban hittem, amiben már nem.
- Az éjjel meglátogatott egy tündér. - Tényleg?
- Bizony, sőt nem is egy, hanem több, meg egy faun. - Egy faun?
Elég magas volt, öreg és földszagú.
- A nagymamám azt mondta, vigyázni kell a faunokkal! - Mercedes!
Gyere velem!
Kapitány úr, minden itt van. Liszt, só, olaj, gyógyszer,
olajbogyó, szalonna.
- Micsoda dohány! - És az élelmiszerjegyek.
- Át kell nézni a leltárt. - Rendben.
- Mercedes! A kulcsot! - Igen, uram.
- Ez az egy van? - Igen, uram. - Mától fogva nálam lesz a kulcs.
Kapitány úr!
Lehet, hogy semmi.
Ők azok.
Hajdanán, mikor még fiatal volt az erdő,
békében éltek egymással az állatok, az emberek és a varázslatos lények.
Megvédték egymást, és együtt aludtak egy nagy, lombos fa árnyékában,
mely a malom közelében, egy dombon nőtt.
De ez a fa most haldoklik, az ágai kiszáradtak, a törzse elöregedett.
Egy óriási varangy telepedett a gyökerére, az nem hagyja fejlődni.
A szájába kell tenned a 3 varázskövet,
a gyomrából meg kiveszed az aranykulcsot.
Csak így fog a fa újra virágozni.
Még nincs 20 perce, hogy itt voltak. Sietve mentek el.
Legfeljebb egy tucatnyian voltak.
- Antibiotikum. - A fenébe! Itt felejtették a lottószelvényt!
Itt vannak.
Ezek a gazemberek itt vannak, és figyelnek minket.
Hé!
Ezt itt felejtettétek!
A lottószelvénnyel együtt!
Miért nem jöttök vissza érte? Hátha ma van a szerencsés napotok.
Szervusz! Én Moana hercegnő vagyok, és nem félek tőled.
Nem szégyelled magad, hogy idelent élsz és bogarakat eszel,
és dagadsz, miközben a fa meghal?
Hé!
- A szobában és a kamrában nézted? - Igen.
- A kertben? - Ott is.
- Hová tűnhetett ez a gyerek? - Erre parancsoljanak!
Hadd mutassam be a feleségemet, Carment!
- Nagyon örülök. - Üdvözlöm!
Mától minden családnak egy jegy jut. Nézzék meg!
- Csak egy? - Igen.
- Nem biztos, hogy ez elég lesz. - Ha vigyáznak, úgy igen.
A gerilláknak nem juthat élelem.
Területet vesztettek, és az egyikük megsebesült.
- Mitől ilyen biztos ebben? - Ma majdnem elkaptuk őket.
Ezt találtuk. Antibiotikum.
Isten a lelküket már megmentette. A testük már kevésbé fontos neki.
Mindenben segítségére leszünk. Tudjuk, nem élvezetből van itt.
Ebben téved.
Szeretném, ha a fiam egy új Spanyolországba születne,
mert ezek a népek tévesen azt hiszik, hogy mind egyenlőek vagyunk.
De az a bökkenő, hogy mi nyertük meg a háborút.
Ha a rendhez mindegyiküket meg kell ölnünk,
hát megtesszük, és kész.
- Mind élvezetből vagyunk itt. - Az élvezetre!
- Tegyétek fel a kávét! Én hozok még fát! - Menj csak!
Ofelia?
Hogy ismerkedtek meg a kapitánnyal?
- Ofelia apja varrta Vidal egyenruháját. - Vagy úgy!
Amikor meghalt, egy kelmeboltban helyezkedtem el.
Aztán úgy egy évvel ezelőtt
- újra találkoztunk a kapitánnyal. - Milyen érdekes, nem?
Ennyi idő után újra összefutni!
Különös.
Bocsássanak meg a feleségemnek!
- Azt hiszi, ezek a butaságok mindenkit érdekelnek. - De kérem!
- Asszonyom, megkerült a lánya. - Elnézést!
- Említettem, hogy ismertem az apját, kapitány? - Nem. Nem tudtam.
Marokkóban.
- Mély benyomást tett rám. - Remek katona volt.
Mesélték, hogy amikor elesett a harcmezőn,
odaverte az óráját egy kőhöz, hogy a fia tudja, hánykor is halt meg.
Hogy lássa, így kell bátran végezni!
Ostobaság! Nem is volt órája.
Nagyon bánt, amit tettél.
Ma vacsora nélkül mész aludni.
Hallod?
Néha azt hiszem, sosem tanulsz meg viselkedni.
Csalódtam benned.
És az apád is.
- A kapitány? - Ő még csalódottabb, mint én.
Nálam van a kulcs.
Vigyél el a labirintusba!
Jó napot!
Megszereztem a kulcsot.
Ez én vagyok, a lány pedig te.
És a csecsemő?
Szóval megszerezted a kulcsot.
Örülök neki.
Ő kezdettől fogva hitt benned.
Annyira örül, hogy sikerrel jártál!
Tartsd meg a kulcsot! Hamarosan szükséged lesz rá.
Meg erre is... egy kréta.
Még két próba hibádzik,
a telihold meg egyre közeleg.
Légy türelemmel!
Mindjárt átszeljük a hét kerek kertet
a palotádban.
Honnan tudjam, hogy igazat beszélsz-e?
Egy ilyen szegény kis faun, mint én, miért hazudna neked?
Gyerünk!
Ellenőrizzük az iratokat! Mozgás!
- Neve? - Sofia Nadal, uram.
- Mi a teljes neve? - Narciso Pena Soriano,
szolgálatára!
Neve?
Franco országában ez a mindennapi kenyerünk, amit e malomban őrzünk.
A vörösök hazudnak,
mert Spanyolországban
egy otthon sincs híján tűznek vagy kenyérnek.
Gyerünk, mutasd meg, mi fog most történni!
Mutasd meg!
Ofelia!
Ofelia, segíts!
Franco országában ez a mindennapi kenyerünk, amit e malomban őrzünk.
- Kapitány! - A vörösök hazudnak az éhezésről...
- Jöjjön gyorsan! Az anyám! - ...mert a szabad Spanyolországban
egy otthon sincs híján tűznek vagy kenyérnek.
Franco országában...
Zavartalan pihenésre van szüksége.
Folyamatosan nyugtatót kell kapnia.
A kislánynak máshol kéne aludnia.
- Én itt maradok a szülésig. - Gyógyítsa meg!
Nem számít, bármi áron!
Gyógyítsa meg!
Ne aggódj!
A mamád hamar rendbe jön, meglásd!
- Bonyolult dolog gyereket szülni. - Akkor nekem sose lesz!
Te segítesz azoknak a hegyen, ugye?
Mondtad ezt valakinek?
Nem mondtam senkinek.
Nem akarok rosszat neked.
Én se neked.
Tudsz valamilyen altatódalt?
Csak egyet,
- de nem emlékszem a szövegére. - Nem baj. Azért csak énekeld el!
Ne féljen, csak én vagyok!
- Kész van? - Igen.
Akkor menjünk!
Ez őrület! Ha a kapitány tudomást szerez rólunk, mindnyájunkat megöl.
- Számolt ezzel? - Ennyire fél tőle, doktor?
Ez nem félelem, legalábbis nem magamat féltem.
Pedro! Pedro! Fivérem!
- Nem hajtottad végre a feladatot. - Nem.
- Beteg a mamám. - Ez nem mentség a hanyagságodra.
Nézd, ez egy mandragora gyökér.
Arról álmodott, hogy ember lesz.
Tedd be anyád ágya alá
egy tálka friss tejbe!
Minden reggel itasd meg két csepp vérrel!
Gyerünk, hajtsd végre a feladatot!
Mindjárt itt a telihold!
Hagyd, hogy ők vezessenek!
Nagyon veszélyes helyre mész,
hát légy óvatos! Az, ami ott szendereg,
nem ember.
Látsz majd egy pompás lakomát,
de ne egyél, ne igyál semmit!
Az égvilágon semmit!
Az életed függ tőle.
Hoztam nektek egy kis pálinkát, dohányt meg sajtot
és leveleket Trigónak meg Pilotónak.
Na, hogy van az a láb, Francés?
Mégis hogy lenne, doktor?
- Pocsékul. - Meglátjuk.
É-é-észak a-a-amerikai,
b-b-brit, és k-k-kanadai cs-cs-csapatok
szálltak partra egy kis öbölben É-é-észak F-F...
- Franciaországban, te lökött! - Franciaországban.
Több mint 150 ezer katona
Eisenhower tábornok vezénylete alatt...
Súlyos, doktor?
Nézd, Francés!
Nem tudom megmenteni.
Igyekszem minél kevesebb vágással megcsinálni.
Egy pillanat, doktor, egy pillanat!
Rajzolj a krétával egy ajtót valahol a szobádban!
Amint kinyílik az ajtó, indítsd el a homokórát!
Hagyd, hogy a tündérek vezessenek!
Ne egyél és ne igyál közben semmit,
és feltétlenül érj vissza, mielőtt az utolsó homokszemcse leperegne!
Nem...
Ez az.
Ne! Ne!
Jacából hamarosan erősítés érkezik. Úgy 50 ember.
Akkor aztán elbánunk Vidallal.
És? Akkor mi lesz?
Ha megölitek, küldenek helyette mást.
Nincs fegyveretek, biztos rejtekhelyetek.
Gyógyszer és élelem kell.
Vigyáznod kéne Mercedesre! Ha szereted, átkelsz vele a határon.
Én itt maradok. Nem tehetek mást.
- Indulnotok kell! - Tessék, a kulcs,
de most nem mehettek le, mert ő épp erre számít.
Bízd csak rám!
Gyáva vagyok.
Nem, nem vagy az!
De az vagyok. Egy gyáva féreg.
Egész nap ennek a gazembernek a közelében teszek-veszek,
mosok rá, főzök rá, bevetem az ágyát.
És ha a doktornak igaza van, és nem győzhetünk?
De legalább megnehezítjük az életét.
Balra, lépés, indulj! Balra!
Vidal kapitány!
Lement a láza, nem értem, mitől.
- De még lázas? - Igen, de ez jó jel. A teste reagál.
Ha választania kell, a gyereket mentse!
Ez a gyerek az én nevemet és az apámét viseli majd. Mentse meg!
Kisöcsém!
Ha hallasz engem,
idekint nem túl jó a helyzet,
de hamarosan kénytelen leszel kibújni.
Sok fájdalmat okoztál a mamának.
Ha kijössz, csak egy dolgot szeretnék kérni tőled:
hogy ne bántsd a mamát!
Majd megismered, nagyon szép.
Bár néha napokon keresztül bánatos, de meglátod, ha mosolyog,
odaleszel tőle!
Figyelj csak! Ha szót fogadsz, megígérem,
hogy elviszlek a birodalmamba, és herceggé teszlek.
Esküszöm, herceg leszel!
Jeleztem nekik, de nem mozdultak.
Próbáltam fékezni, de túl késő volt.
A fűtővel időben kiugrottunk, de nézze meg, mit műveltek!
- Mit loptak el a vagonokból? - Egy vagont se törtek fel.
- Mi a fenét hord itt össze? - Egy vagont se nyitottak ki.
- Nem vittek el semmit. - Semmit?
- Biztos benne? - Csak a Jóisten tudja, mit kerestek
azon túl, hogy minket feltartottak.
A semmiből kerültek elő.
A hegyről jöttek le, gránátokkal.
Egy lemaradt egységet bekerítettünk!
A sziklák közt bújtak el.
Gyerünk, Serrano, ne féljen, ez az egyetlen tisztes módja a halálnak.
Serrano!
Mutasd! Hadd nézzem!
Tudsz beszélni?
Az istenit!
Nem vesszük semmi hasznukat.
Kapitány úr! Ez még él!
Csak lábon lőtték.
- Mi történt? - Elkaptak egyet.
- Micsoda? - Elkaptak valakit, és most a raktárba viszik.
Mercedes!
Pedro... Pedro...
- Mercedes! - Kapitány úr, be kell mennem a raktárba...
Most nem! Menj odébb!
Elég lesz már, te!
Felvigyem én?
Tessék, ez csak fele az adagnak.
Nincs szükségem rá, doktor úr. Sokkal jobban érzem magam.
Nem értem az okát, de örülök neki.
Mama!
A szentségit, de jó ez!
Nehéz jó dohányhoz jutni.
D-d-dögöljön meg!
A fenébe! Egyet kapunk el, és az dadog!
- Itt leszünk egész éjjel. - Fő, hogy beszéljen!
Garcesnek igaza van. Elmesélsz nekünk mindent, igaz?
Hoztunk néhány eszközt, hogy ez feltétlenül így legyen.
Idejövet felkaptam pár dolgot.
Eleinte nem bízom benned,
de ha ezt használni kezdem, kibököd az igazat.
Mire ehhez érünk,
kifejlődik köztünk egyfajta...
szorosabb, testvéri kapcsolat.
Majd meglátod.
És mire ehhez érünk, már minden szavadat elhiszem.
Van egy ajánlatom.
Ha dadogás nélkül elszámolsz háromig, elmehetsz.
Ne rá nézz, hanem rám! Nekem nincs felettesem.
- Garces! - Tessék, kapitány úr?
- Ha én azt mondom, hogy elmehet, ellentmond valaki? - Senki, uram.
Na, rajta!
Háromig!
- Egy... - Jól van.
Kettő...
Gyerünk, még egy, és szabad vagy!
H-h-h-h-h-h...
De kár!
Az édesanyja jobban van, felség.
Most bizonyára megkönnyebbült.
Igen, igen, köszönöm! De...
- a dolgok nem egészen alakultak jól. - Igazán?
- Baleset történt. - Baleset?
Igen.
- Megszegted a szabályokat. - Csak két szem szőlő volt.
Azt hittem, nem veszik észre.
- Tévedtünk. - Tévedtetek?
- Elbuktál. Nem térhetsz vissza. - Baleset volt.
Nem térhetsz vissza. 3 nap múlva lesz telihold.
A lelked örökre az emberek közt marad.
Úgy öregszel és halsz meg, mint ők,
és az emléked idővel elhalványul.
Mi is eltűnünk vele együtt.
Nem látjuk egymást többé.
Ne haragudjon a korai zavarásért,
de a segítségére van szükségünk.
- Istenem, mit tettek vele? - Nem sokat.
De javul a helyzet.
Örülök, hogy kéznél van, doktor úr. Megvan ennek is az előnye.
- Serrano, maradj velük! - Beszéltem...
Nem sokat.
- D-d-d-e beszéltem. - Sajnálom. Nagyon sajnálom.
Ö-ö-ö-ölj meg!
Most ölj meg! Kérlek!
A rohadék!
Nem fogsz több fájdalmat érezni.
Mindjárt vége.
- Vigyázz Ferreiro doktorra, máris jövök! - Igenis!
Már nem mozogsz. Beteg vagy?
Mi a fenét csináltál ott?
- Szólj neki! - Kinek?
Hát Ferreirónak, te hülye!
Mi az ördög ez?
Ne! Ne!
Hagyd békén, kérlek!
Nézd, mit tett az ágyad alá! Szerinted ez mi?
Mit keresett ez az ágy alatt?
A fauntól kaptam ezt a varázsgyökeret.
Ez azért van, mert hagyod azt a sok szemetet olvasni! Ez az eredménye.
Hagyj magunkra! Beszélek vele.
Jól van, ahogy akarod.
- Azt mondta, meggyógyulsz, és így is lett! - Hallgatnod kell apádra!
- Meg kell változnod! - Nem! El akarok menni innen!
Kérlek, vigyél el messze innen!
A dolog nem ilyen egyszerű.
Ha nagyobb leszel, megérted, hogy az élet nem olyan, mint a mesékben.
Kegyetlen hely a világ.
Megtanulod, ha fájdalmas lesz is.
- Nem! - Ofelia!
Nem létezik varázslat. Se neked, se nekem, senkinek.
Mama! Segítség!
Segítség!
Miért tette ezt?
Nem tehettem mást.
Engedelmeskedhetett volna nekem.
Lehet, de nem tettem.
Pedig jobb lett volna, tudja jól.
Miért nem engedelmeskedett? Nem értem.
Mert vakon szót fogadni,
gondolkodás nélkül,
ilyet csak a magafélék tesznek.
Kapitány úr!
Garces! Hívd a patikust!
- Azonnal hozd ide! - Igen, uram!
Minthogy az Úr útjai kifürkészhetetlenek,
és mert irgalma a szavaiban és a titokzatosságában rejlik,
az Isten küldött egy üzenetet, s a mi dolgunk azt megfejteni.
Ha kitárjuk karjainkat, a földbe csak egy üres porhüvely kerül.
A lélek már messze van az örök fényességben.
Mert a fájdalomban leljük meg az élet értelmét,
s a születéssel veszítjük el a kegyelmi állapotot.
Az Úr az ő határtalan bölcsességével a kezünkbe adja a megoldást,
mert fizikai létének hiányában
így szilárdíthatja meg újra a helyét a lelkünkben.
Maga jól ismerte dr. Ferreirót, igaz, Mercedes?
Itt mindnyájan jól ismertük őt.
A dadogós egy informátorról beszélt.
Képzelje, itt a malomban, az orrom előtt!
Mercedes, kérem!
Mit gondolhat rólam? Nyilván, hogy egy szörnyeteg vagyok.
Az úrnak mindegy, mit gondolok.
- Szeretném, ha este hozna még nekem pálinkát a raktárból. - Igen, uram.
Jó éjt!
Mercedes!
Nem felejtett el valamit?
Uram?
A kulcs! Nálam van az egyetlen példány, vagy nem?
De, uram.
Tudja, egy apró részlet nem hagy nyugodni.
Nincs nagy jelentősége, de aznap, amikor betörtek a raktárba,
ahol az a sok robbanószer van,
nem feszítették fel a zárat.
Végül is nem olyan érdekes.
Legyen nagyon óvatos!
Minden jót, uram!
Ofelia! Ofelia!
Ofelia, ma éjjel elmegyek.
- Hová? - Nem mondhatom meg, mert...
- Vigyél magaddal! - Nem. Nem lehet.
- Nem tehetem, de ígérem, eljövök érted. - Vigyél magaddal!
Hallottam valamit!
Nem. Mégsem. Nyugodj meg!
Mercedes!
Ofelia!
Mióta tudtál erről?
Mióta röhögsz ki engem?
Vigyázzatok rá!
Ha valaki megpróbál bejutni, őt öljétek meg először!
Kolbász.
Dohány.
Ha kér, adtam volna magának.
Halljam a levélírók nevét!
- Holnapra legyenek előttem! - Igenis, kapitány úr!
- Leléphet! - Biztos benne, uram?
Az ég szerelmére, ez csak egy nő!
Mindig is ezt gondolta! Ezért lehettem a közelben.
- Mert észre se vett. - A szentségit!
Megtalálta a gyenge pontom: a büszkeségem.
De most megkeressük a maga gyenge pontjait.
Nagyon egyszerű: beszélni fog,
nekem meg tudnom kell, hogy igazat mond-e.
Erre szolgál ez a pár eszköz.
Semmi bonyolult.
Kitapasztaltam.
Eleinte nem hiszek majd magának...
Nem vagyok se öreg, se sebesült fogoly! Te patkány!
Ne merj a kislányhoz nyúlni! Nem te leszel az első disznó, akit levágok!
A lottó nyerőszámai a következők: 33037... 3... 3... 0... 3... 7.
Nézd! Elengedte!
Mi van?
Gyorsan, kapjátok el!
- Hozzátok vissza, az istenit! - Lóra! Gyerünk!
Mozgás! Utána!
Jobb lenne, ha magadtól jönnél velem. Ha jól viselkedsz...
Ne csinálj butaságot, szépségem, mert ha valaki megöl,
az én leszek.
Úgy döntöttem, kapsz még egy esélyt.
Ígéred, hogy szót fogadsz?
Kérdezés nélkül megteszel mindent, amit mondok?
Ez az utolsó lehetőséged.
Akkor jól figyelj!
Fogd az öcsédet, és hozd el a labirintusba
amilyen gyorsan tudod, felség!
- Az öcsémet? - Szükségünk van rá.
- De... - Ne kérdezősködj!
- Zárva az ajtó. - Ez esetben...
csinálj magadnak saját ajtót!
Engedelmével, uram!
- Jöjjön gyorsan! - Mi van megint?
- Serrano visszajött. Megsebesült. - Megsebesült?
Garcés hol van?
- Hányan voltak? - Nem tudom pontosan,
de legalább 50-en.
Senki más nem élte túl.
- Hány emberünk maradt? - Legfeljebb 20.
Elmegyünk innen. Együtt.
Ne félj, nem lesz semmi baj!
Figyeljék az erdőt!
Ha még valaki visszatér, szóljon az alezredesnek! Hívjon erősítést!
Igenis!
Tedd le!
Ofelia!
Gyorsan, felség!
Adja már ide!
A telihold ragyog az égen, ki tudjuk nyitni a kaput!
Mi van a kezedben?
Csak egy ártatlan vérének áldozata árán nyílik a kapu.
Csak egy csepp vér kell, és kész.
Ez az utolsó próbatétel. Gyerünk!
Megígérted, hogy szót fogadsz!
- Add ide a fiút! - Nem. Az öcsém velem marad!
Feláldoznád szent jogaidat ezért a vakarcsért, akit alig ismersz?
Igen, feláldozom.
Feladod érte a trónod?
Aki miatt megaláztak és elhanyagoltak?
Igen.
Legyen kívánságod szerint, felség!
Ne!
A fiam.
Mondjátok el a fiamnak,
- hogy hány órakor halt meg az apja! Mondjátok meg... - Nem!
A neved se tudja meg.
Állj fel, leányom!
Gyere közelebb!
Apa!
Inkább feláldoztad a saját véred, semmint egy ártatlanét.
Ez volt az utolsó, legfontosabb próbatétel.
És jól döntöttél,
felség.
Gyere ide mellém, és üljünk le együtt apádhoz,
aki oly régóta várt már.
Azt beszélik, hogy a Hercegnő visszatért apja birodalmába,
ott uralkodott igazságosan, jószívűen hosszú évszázadokon át.
Hogy az alattvalói szerették,
és hogy olyan nyomokat hagyott a világban,
melyeket csak az lát, aki tudja, hová kell néznie.
A FAUN LABIRINTUSA
írta és rendezte:
fényképezte:
zene:
szereplők: