Inspirat dintr-o poveste adevărată
E timpul să te trezești, omule.
ÎN CĂUTAREA FERICIRII
Cred că ar trebui să-mi fac o listă.
A cadourilor pe care le vrei de ziua ta?
Da.
Știi că primești doar vreo 2-3, nu?
Știu. Vreau numai să mă uit prin ea, ca să aleg mai bine.
E o idee bună. Fă o listă.
Știi cum se scriu toate lucrurile pe care le ai în minte?
- Cred că da. - În regulă, asta e bine.
- Cum o duci, omule? - Bine.
Mergem azi în parc? Când vii să mă iei?
Nu, trebuie să plec la Oakland. Poate. Vom vedea.
Dă-mi un pupic.
Vorbim mai târziu.
Scuzați-mă.
Scuzați-mă,
când o să șteargă cineva porcăria asta?
Și "Y"-ul? Ți-am mai spus.
"Happiness" (fericire) Se scrie cu "I".
Nu e nici un "Y" în "happiness". E un "l".
Mă numesc Chris Gardner.
Mi-am văzut pentru prima oară tatăl când aveam 28 ani.
Și am hotărât, din acea clipă,
ca atunci când voi avea copii
aceștia vor crește știind cine e tatăl lor.
Asta face parte din povestea vieții mele.
Partea numită "Călătorind cu autobuzul".
Ce-i asta?
O mașină a timpului, nu?
Seamănă cu o mașină a timpului.
Cu așa ceva seamănă. E o mașină a timpului. Mă iei cu tine?
Aparatul ăsta din poala mea...
Uite, are o mașină a timpului.
Călătorește în trecut cu propria lui mașină a timpului.
Nu-i nicio mașină a timpului.
E un scaner portabil de măsurare a densității oaselor.
O chestie medicală pe care o vând ca să scot o pâine.
Mulțumesc mult pentru oportunitatea de a discuta cu dv. Despre asta.
Nu avem nevoie de el, Chris.
E inutil și costisitor.
- Poate în următorul trimestru... - Mulțumesc.
Oferea, doar la preț dublu, o imagine puțin mai detaliată decât radiografiile.
- Salut! - Salut, scumpo.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nimic.
Dar nu pot ajunge azi să-l iau pe Christopher.
O, nu face asta, Chris! Trebuie să mă întorc la lucru la ora 7.
Știu. Numai că eu plec la Oakland.
Vasăzică, trebuie să-l duc pe Christopher acasă,
să-i dau să mănânce, să-i fac baie și să-l bag în pat
...după care să ajung iar aici la ora 7? - Da.
Am mai primit și notificare pentru neplata taxelor.
Ce ai de gând să faci în legătură cu asta?
Asta trebuie să facem.
Vedeți mașina aceea? Cea cu dispozitivul galben de blocare?
E mașina mea.
Parcarea e interzisă în apropierea spitalelor.
Dar așa se întâmplă când mereu ești grăbit.
Oricum, mulțumesc foarte mult.
- Poate în următorul trimestru. - Tot ce se poate.
Trebuia să vând, lunar, cel puțin două scanere pentru a putea supraviețui.
Și ar fi trebuit să mai vând unul
ca să pot plăti toate amenzile adunate pe parbrizul mașinii.
Problema e
că de ceva vreme n-am mai făcut nicio vânzare.
De când nu-ți mai plac macaroanele cu brânză?
De... dintotdeauna.
Ce-i aia?
- Ce-i ăsta? - Un cadou pentru Christopher.
- De la cine? - De la Cynthia, o colegă de serviciu.
E pentru adulți. Chris n-are ce face cu el. Ea n-a știut.
Ce trebuie să faci cu el?
Să potrivești, pe fiecare parte a cubului, aceeași culoare.
Ai plătit taxele?
Nu, trebuie să fac o cerere de prelungire a termenului.
- Ai făcut deja una. - Ei bine, am să mai fac.
Sunt 650 dolari. O să-i am luna viitoare.
Asta înseamnă dobândă, nu?
- Și penalizări. - Da, o sumă infimă.
Ascultă, de ce nu mă lași pe mine să mă ocup de asta?
Relaxează-te, bine?
- Calmează-te. - Trebuie să mă întorc la lucru.
Hai să ne pregătim de culcare. Pune-ți farfuria în chiuvetă.
Acum câteva zile, mi-a fost prezentat un raport pe care-l cerusem
privind un bilanț cuprinzător al situației noastre economice.
N-o să vă placă. Nici mie nu mi-a plăcut.
Dar trebuie să înfruntăm adevărul,
apoi să luptăm pentru îmbunătățirea lucrurilor.
Și, negreșit, le putem îmbunătăți.
Bugetul federal e scăpat de sub control.
Și ne confruntăm cu deficite mari, de aproape 80 miliarde de dolari
în acest an bugetar care se încheie la 30 septembrie.
Un deficit mai mare decât întregul buget federal al anului 1957
astfel încât numai dobânzile care trebuie plătite
pentru datoria națională se ridică la aproape 80 miliarde.
Cu 20 ani în urmă, în 1960,
statul de plată al guvernului federal era mai mic de 13 miliarde de dolari.
Astăzi, este de 75 miliarde.
Pe parcursul acestor 20 ani, populația țării noastre a crescut cu numai 23,3%.
Uau, omule! Am două întrebări pentru tine.
Cu ce te ocupi și cum o faci?
- Sunt agent de bursă. - Agent de bursă!
A trebuit să mergi la facultate ca să devii agent, nu?
Nu e obligatoriu.
Trebuie să te pricepi la cifre și să știi să comunici cu oamenii.
- Asta e tot. - Ai grijă de tine.
O să te las, în weekend, să te plimbi cu mașina mea,
...dar am nevoie de ea luni. - Calc-o până la fund!
Îmi amintesc încă de momentul acela.
Mi se păreau cu toții ai naibii de fericiți.
De ce nu puteam arăta și eu așa?
O să încerc să ajung acasă pe la 6.
O să trec pe la o agenție de bursă după ce ies de la serviciu.
- Pentru ce? - Să aflu cum pot obține o slujbă acolo.
Da? Ce slujbă?
Când eram copil,
puteam citi și înțelege o carte de matematică într-o săptămână,
așa că mă duc să întreb dacă pot obține vreo slujbă la ei.
Ce slujbă?
Agent de bursă.
- Agent de bursă? - Da.
Nu astronaut?
Nu-mi vorbi așa, Linda.
Mă duc să văd cum stau lucrurile și n-o pot face decât în timpul zilei.
Poate ar fi mai bine să te ții de vânzări.
Nu mă tot omorî cu vânzările alea.
Am deja trei vizite programate înainte de ora deschiderii.
Ți-amintești că săptămâna viitoare trebuie să plătim chiria?
Probabil că nu.
Deja avem două luni restanță.
Săptămâna următoare împlinim trei!
De 4 luni încoace lucrez zilnic în ture duble, Chris.
Termină vânzările din contract, pe urmă scoate-ne din afacerea asta.
Linda, exact asta încerc să fac.
Asta încerc să fac, pentru familia mea,
pentru tine și pentru Christopher.
Ce e cu tine?
Linda.
Linda!
DEPARTAMENTUL RESURSE UMANE AL LUI DEAN WITTER REYNOLDS
SE PRIMESC CERERI DE ÎNSCRIERE LA CURSURILE DE AGENȚI
Partea aceasta a vieții mele se numește "Prostia".
Pot să-ți cer un serviciu?
Te superi dacă ai grijă de ăsta? Doar 5 minute?
Am o întâlnire de afaceri și nu vreau să-l car după mine,
ca să nu par un ins neînsemnat.
Uite un dolar și o să-ți dau mai mulți bani când mă întorc.
Nu-i ceva de valoare. Nu-l poți vinde nicăieri.
Nici eu nu pot să-l vând, deși asta mi-e meseria. În regulă?
- Chris? Tim Brophy, Resurse Umane. - Bună ziua.
- Vino cu mine. - Da, domnule.
Să văd dacă pot găsi un formular de cerere pentru începători.
Mă tem că doar asta pot face pentru d-ta.
E vorba de un birou auxiliar.
Jay Twistle lucrează la biroul central, e șeful Departamentului Witter.
Iar eu reprezint numai biroul ăsta.
După cum poți vedea, avem o mulțime de cereri, așa că...
Normal, ar trebui să am și un CV, dar se pare că nu-l pot găsi nicăieri.
Mulțumesc foarte mult.
Trebuie să plec.
O s-o aduc completată.
Mulțumesc.
Să-i las scanerul în grijă unei hipioate,
de ce am făcut asta?
Cum spuneam, partea asta a vieții mele se cheamă "Prostia".
Hei, stai pe loc! Oprește-te! Stai...
Nu!
Nu! Stai pe loc! Opriți trenul!
Oprește! Oprește!
La cursurile de pregătire erau acceptați doar câte 20 de oameni, o dată la 6 luni.
Dintre ei, unul singur căpăta loc de muncă.
Pe capitolul studii, după "Liceu" urmau trei rânduri goale.
Prea mult spațiu pentru cât aveam de completat.
Încearcă să dormi, e târziu.
E ca un puzzle, cu laturile de câte 7 cm,
alcătuit din mai multe culori pe care le sucești și răsucești
până potrivești câte o singură culoare pe fiecare parte.
Cubul acesta micuț e cadoul de senzație al anului 1981.
Nu vă așteptați să-l potriviți repede, deși am întâlnit
un profesor de matematică al Universității din San Francisco
căruia, ca să-l facă, i-au trebuit doar 30 minute.
Eu am reușit să ajung numai până la acest stadiu.
După cum puteți vedea, mai am mult de lucrat.
Aici Jim Finnerty, pentru postul de televiziune KJSF, din Richmond.
Trezește-te.
Mănâncă.
- Pa, mami. - Pa, puiule.
- Te rog, întoarce-te fără el. - Da, asta o să fac.
Așa că ia-ți "la revedere".
La revedere și călătorie sprâncenată.
Nu e nevoie să adaugi partea cu "călătoria".
Pa, mamă.
Pa.
"Happy" (fericit) se scrie cu "p-p-y",
dar în "happiness" (fericire) Trebuie să apară "i".
- E adjectiv? - Nu. De fapt, e substantiv,
dar nu e scris corect.
- Dar "fuck" e scris corect? - Da. E corect,
dar nu face parte din moto. Deci nu trebuie să înveți cuvântul ăsta.
E folosit numai de adulți, pentru a exprima furia și... alte lucruri.
- Dar tu nu-l folosi deloc. Bine? - Bine.
Ce ai scris pe ghiozdan?
Porecla mea.
Toți ne-am ales câte o poreclă.
- Da, și ce scrie? - Hot Rod (Automobil ultrarapid).
- Tu aveai vreo poreclă? - Da.
- Care? - Ten-Gallon Head (Cap Mare).
- Și ce înseamnă asta? - Am crescut în Louisiana, lângă Texas.
Unde lumea poartă pălării de cowboy și o astfel de pălărie e foarte mare.
Dar pe atunci eram și deștept, așa că și de asta mi se spunea Cap Mare.
- Hoss poartă o pălărie ca alea. - Hoss?
Hoss Cartwright, din serialul Bonanza.
De unde știi tu de Bonanza?
Ne uităm la el, cât stăm la căminul doamnei Chu.
Vă uitați la Bonanza când sunteți la cămin?
Da.
Și când faceți asta?
- După somnul de după-amiază? - Când se termină Love Boat.
Mi-am făcut lista. Cu cadourile de ziua mea.
Și ce-ai scris acolo?
O minge de baschet. Sau o colonie de furnici.
- Spune că se uită la televizor. - Se uită puțin, ca să învețe istorie.
- La Love Boat? - Pentru istorie, despre Marină.
Bine, dar în film nu-i vorba de Marină.
Iar la televizor se poate uita și acasă.
Vă plătim 150 dolari pe lună. Dacă nu face decât
să se uite la televizor toată ziua, îl luăm de aici.
Mergeți să dați mai mult la alt cămin, dacă nu vă place Marina la televizor.
Oricum, sunteți în urmă cu plata. Și tot dv. Vă plângeți. Eu mă plâng.
Ați putea măcar să duceți câinele în camera dv.?
La revedere.
Îl așteptam pe șeful Resurselor Umane Witter, Jay Twistle,
al cărui nume suna atât de încântător,
de parcă mi-ar fi dat și slujba și o îmbrățișare.
Trebuia să-i arăt
că sunt bun la matematică și știu să mă port cu oamenii.
- Bună dimineața, domnule Twistle. - Bună dimineața, Jane.
Domnule Twistle. Chris Gardner.
Am venit să vă aduc personal asta și să facem cunoștință.
M-am gândit să vă aștept la venire. Mi-ar plăcea să discutăm
despre ceea ce poate părea drept lipsă de experiență în CV-ul meu.
Începem cu cererea, Chris. Te chemăm dacă vrem să mai discutăm.
- Da, domnule. Vă doresc o zi bună. - Și d-tale.
Ce mai faceți?
Sunt Chris Gardner, îl caut pe dr. Delsey.
Am întârziat puțin la întâlnirea cu domnului
și mă întrebam dacă... Da, de la compania Osteo National.
S-ar putea să ne vedem... O jumătate de oră?
Da, minunat! Mulțumesc, mulțumesc.
Hei!
Partea aceasta a vieții mele...
Opriți-vă!
Partea aceasta
se numește "Alergatul".
Opriți-vă!
Stați!
Acela era scanerul meu furat,
dacă nu cumva fata umbla cu un tip care și el vindea așa ceva,
lucru foarte puțin probabil,
fiindcă doar eu făceam astfel de vânzări în zona Golfului.
Îmi cheltuisem economiile de o viată pe aceste scule.
Era un dispozitiv absolut revoluționar.
- Nu ești la fel de încântată, iubito? - Ba da.
Dar eu fac toată munca.
Ce nu știusem era că doctorii și șefii de spitale
le considerau drept niște inutile obiecte de lux.
L-am rugat chiar pe proprietarul apartamentului să ne facă o poză cu ele.
Deci, dacă pierdeam unul,
era ca și când aș fi pierdut banii de băcănie pe o lună.
Opriți! Opriți!
Întoarce-te!
Hei, omule, eu...
- Ai uitat? - Ce să uit?
Trebuia să nu ai niciunul de-astea.
- Da, știu. - Acum ai două.
Bună, mamă.
Unu, doi, trei!
- E o minge de baschet! - Cum adică?
N-ai de unde ști că e o minge de baschet.
Ar putea fi o colonie de furnici.
Ar putea fi un microscop sau orice altceva.
Ba nu, nu e.
Bine. Hai, desfă-l.
- Cam grea hârtia asta de împachetat! - Da, dar mă descurc.
Trebuia să mă vezi azi,
cineva mi-a furat unul dintre scanere. Am fost silit să alerg după fata aia.
Nu contează.
- Poftim? - Mi-e indiferent, Chris.
De ce naiba ai atitudinea asta?
- Ce ți-e indiferent? - Fiecare zi are povestea ei afurisită.
Roy, Roy!
Nu poți să bați covorul când nu-i nimeni pe afară?
E mizerie peste tot.
- Încerc să-l păstrez curat, Chris. - Stai nițel!
Ascultă-mă! Liniștește-te, Linda.
O să ieșim la liman. Totul o să fie bine. În regulă?
Ai mai spus asta. Și când am rămas însărcinată: "Totul va fi bine."
- Deci nu mai ai încredere în mine? - Ce contează? Puțin îmi pasă!
- Taxi! - Domnule Twistle!
- Da, bună ziua. - Vă amintiți de mine? Chris Gardner.
Da, salut. Cu ce te pot ajuta?
Am depus o cerere de angajare acum circa o lună
și tare mi-ar fi plăcut să stau puțin de vorbă cu dv.
Mă duc la Noe Valley, Chris.
- Ai grijă de d-ta. - Domnule Twistle!
De fapt, tot spre Noe Valley merg și eu.
Ce-ar fi să împărțim un taxi?
Bine. Urcă.
Când am fost în Marină, am lucrat pentru un doctor
căruia îi plăcea să joace golf, ore întregi, zilnic,
așa că aplicam proceduri medicale,
când mă lăsa la birou,
așa că sunt obișnuit cu un post unde trebuie să iau decizii și...
Domnule Twistle, ascultați-mă, e ceva foarte important...
Îmi pare rău. Asta-i cu neputință.
- Pot să-l fac. - Nu poți. Nimeni nu poate.
- E o prostie. - Nu, sunt foarte sigur că pot.
- Nu, nu poți. - Dați-mi să văd.
Dați-mi-l.
Da. L-ați încurcat rău.
Scuze.
Pare să fie fixat pe un ax,
astfel încât piesele din mijloc nu se mișcă niciodată.
Deci, dacă în centru e galben, asta e partea galbenă.
Dacă e roșu, asta e partea roșie.
Mergi mai încet.
Ascultă, ne putem plimba cu taxiul toată ziua,
tot nu cred că poți face asta.
- Ba pot. - Ba nu poți.
- Pot. - Nu poți.
Îți spun eu, nimeni nu poate. Îți zic eu.
Uite, asta e tot ce-mi reușește.
Aproape ai aranjat o parte.
Sfinte Sisoe!
- Aproape ai terminat-o și pe asta. - O să-l fac pe tot.
Ia te uită!
Mai ai puțin.
- 17, 10 dolari. - Eu am ajuns.
Bună treabă.
- La revedere. - Ne vedem! Curând.
Unde mergeți, domnule?
Mă scuzați! Unde vreți să mergeți, vă rog?
La două cvartale mai încolo.
- Întoarce! - Bine.
Ce faci?
Unde te duci? Întoarce-te!
- Hei, dobitocule! Dă-mi banii mei! - Nu! Nu, nu!
- Dă-mi banii! - Te rog, încetează!
- Te rog! - Ticălosule!
Te rog! El trebuia să te plătească! El ar fi trebuit!
Îmi pare rău!
- Îmi pare foarte rău! - Treci încoace! Îți tăbăcesc fundul!
- Îmi pare rău! - Idiotule!
Te omor! Te omor!
Stai, nemernicule!
Opriți-l!
Atenție, se închid ușile.
Vă rugăm să vă îndepărtați de uși.
Nu! Nu! Nu!
Nu!
- Alo? - Bună.
Iartă-mă că n-am reușit să ajung la timp acasă.
- Am pierdut schimbul de la serviciu. - Da, știu. Îmi pare rău.
Sunt în drum spre casă chiar acum. E totul în ordine cu Christopher?
Plec, Chris. Te părăsesc.
- Ce? - Ai auzit ce am spus?
Mi-am strâns lucrurile, îl iau și pe fiul nostru
și o să plecăm imediat.
Închid telefonul.
- Linda, stai puțin. Așteaptă. - Plec. Plecăm.
În acel moment am început să mă gândesc la Thomas Jefferson
și la Declarația de Independență
și la partea despre dreptul nostru la "Viață, Libertate și căutarea Fericirii".
Și-mi amintesc că m-am gândit:
Cum de a știut el să pună chestia cu căutarea?
Adică fericirea e ceva ce putem doar să căutăm,
fără a reuși să găsim vreodată,
indiferent ce-am face.
De unde a știut el asta?
Linda! Linda!
- Alo? - Chris?
- Cine e la telefon? - Jay Twistle.
- Bună. - De la Dean Witter.
Da, desigur. Ce mai faceți?
Bine. Mai vrei să vii să stăm de vorbă?
Da, domnule. Da, cu siguranță.
Atunci treci pe la biroul meu poimâine dimineață.
Organizăm interviuri pentru posturi de interni. Ai ceva de scris?
Da. Da, am.
Așteptați o secundă.
Alo?
- Chris? - Spuneți. Am luat de scris.
Bine, notează un număr... Ca s-o suni pe secretara mea, Janice,
și ea să-ți dea toate detaliile.
Numărul e 415...
864...
0256.
Da. Interior 4796.
- Sun-o mâine. - Da, domnule. 415-864-0256.
Bine, la revedere.
- Mulțumesc foarte mult. - Ne vedem foarte curând.
864-0256.
4796. Janice.
Chris!
I-ai văzut pe Linda și pe Christopher?
Te-ai uitat aseară la meciul lui Nugget?
Nu l-ai văzut? 118...
Scuzați-mă, au trecut pe aici Linda și Christopher?
- Nu, nu i-am văzut. - 119-120. Două prelungiri.
Moons marchează 3 puncte, în ultimele 17 secunde.
Wayne, Wayne!
Nu pot vorbi acum despre numere.
- Ce problemă ai cu numerele? - 864-2...
Și-mi datorezi niște bani.
14 dolari.
O să ți-i dau.
Am nevoie de ei.
14 e un număr.
Să nu-mi mai iei niciodată fiul de lângă mine.
- Ai înțeles? - Lasă-mă-n pace!
Să nu-mi mai iei niciodată fiul de lângă mine!
Înțelegi ce-ți spun?
Nu-mi întoarce spatele când îți vorbesc. Înțelegi ce-ți spun?
- Vrei să pleci? - Da.
- Vrei să pleci? - Da, vreau!
Atunci pleacă, dracului, de aici, Linda.
Pleacă, dracului, de aici! Christopher rămâne cu mine!
Tu ne-ai adus în situația asta, auzi?!
- Ești foarte slabă! - Nu, nu mai sunt fericită!
- Pur și simplu, nu mai sunt fericită! - Atunci du-te să fii fericită, Linda!
Pleacă să fii fericită!
Dar Christopher rămâne cu mine!
Ai auzit ce-am spus?
Christopher rămâne cu mine!
Haide. Hai. Să mergem.
Ce mai faceți, doamnă Chu?
- Unde e mama? - Du-te și ia-ți lucrurile.
Dar mi-a spus că azi vine ea să mă ia.
Da, știu.
Am vorbit eu cu mama adineauri. Totul e în regulă, bine?
Unde dorm în noaptea asta?
Dă-mi voie să te întreb ceva. Ești fericit?
- Da. - Pentru că eu sunt.
Și dacă tu ești fericit, sunt și eu, iar ăsta e un lucru bun, nu?
- Da. - Bine.
Dormi cu mine.
La tine acasă, unde ți-e locul, da? Haide.
Christopher!
Ascultă, vreau banii de chirie.
Nu te mai pot aștepta.
O să-ți plătesc, Charlie. Îți dau banii, numai că...
Du-te să stai la două străzi mai încolo, la Mission Inn Motel.
Costă pe jumătate.
Uite ce-i, Chris, trebuie să pleci cel târziu mâine de dimineață.
Cum naiba să plec până mâine?
Vin niște zugravi.
Am nevoie de mai mult timp, Charlie.
O să-l zugrăvesc chiar eu.
Îmi trebuie mai mult timp, să... Îl am și pe fiul meu aici.
Bine. Doar o săptămână și zugrăvești tu.
Dragă Chris, ești de rahat
Chris Gardner?
Da. Ce s-a întâmplat?
Plătibil orașului San Francisco.
Trebuie să vă dau pe loc suma întreagă?
Toate amenzile restante, altfel mergeți la închisoare.
Asta e tot ce am.
Îl verificăm mâine-dimineață, la 9,30.
Ce?
Da, trebuie să rămâneți aici până se dovedește că e valid.
Nu.
Nu-mi pot petrece noaptea aici. Trebuie să-l iau pe fiul meu.
- Verificăm mâine-dimineață, la 9,30. - Domnule...
Mâine-dimineață, la 10, 15, am interviu pentru o slujbă la Dean Witter.
- Nu pot rămâne aici. - Mâine dimineață la 9,30.
Și cu fiul meu ce fac?
- Nu e nimeni care să-i poarte de grijă? - Eu îi port de grijă!
Poate trimitem pe cineva de la Serviciile Sociale să-l ia.
Pot să dau un telefon, vă rog?
- Alo! - Bună.
Ce vrei?
Trebuie să mergi să-l iei pe Christopher de la cămin. Eu nu pot...
Ține-l la tine în noaptea asta, și eu o să... Doar o noapte.
Ce s-a întâmplat?
Mâine îl iau eu de la cămin.
Plec direct să-l... E de ajuns să-l duci mâine, pe urmă îl iau eu.
- Nu. - Hai, Linda...
- De ce te porți așa? - Nu. Vreau să-l duc în parc.
La Golden Gate, mâine, după cămin.
- Ce mai face? - E bine.
În regulă... Du-l în parc...
Și pe urmă adu-mi-l, da?
Adu-mi-l înapoi pe fiul meu.
În ordine?
Linda?
Îl aduc înapoi pe la 6.
Bine.
Mulțumesc.
Pa.
E totul în ordine?
Mă scuzați, mă scuzați.
Domnul Gardner?
Pe aici.
Va veni imediat să vă vadă.
Chris Gardner.
Cum o duceți? Bună dimineața.
Chris Gardner. Chris Gardner! Mă bucur să te revăd.
Chris Gardner. Încântat.
Am așteptat aici o jumătate de oră
încercând să inventez o poveste credibilă
care să explice de ce mă aflu aici îmbrăcat astfel.
Și vream să inventez o poveste care v-ar fi demonstrat calități
pe care, sunt sigur, le admirați cu toții aici,
ca, de pildă, seriozitatea sau sârguința,
sau spiritul de echipă, așa ceva. Și nu m-am putut gândi la nimic.
Adevărul e
că am fost arestat pentru neplata amenzilor de parcare.
Amenzi pentru parcare? Poftim?
Și am alergat până aici de la Secția de Poliție Polk.
Ce făceai înainte de a fi arestat?
Îmi zugrăveam apartamentul.
S-a uscat vopseaua?
Sper că da.
Jay spune că ești foarte hotărât.
Așteaptă de o lună în fața clădirii,
cărând după el nu știu ce dispozitiv de vreo 20 kile.
- A spus că ești inteligent. - Îmi place să cred asta.
Și vrei să înveți cum se face afacerea noastră?
Da, domnule. Vreau să învăț.
Ai început deja să înveți singur?
Absolut.
- Jay! - Da, domnule.
De câte ori l-ai văzut pe Chris?
Nu mai știu exact. De prea multe ori, după cât se pare.
- S-a îmbrăcat vreodată așa? - Nu, nu.
Venea în costum și cu cravată.
Primul din clasă la școală?
- La liceu? - Da, domnule.
- Câți erați în clasă? - 12.
Era un orășel.
- Așa s-ar zice. - Dar am fost primul
și la cursurile despre radar din Marină, și era o clasă de 20 elevi.
Îmi permiteți să vă spun ceva?
Sunt genul de persoană care,
dacă mă întrebați ceva și nu știu răspunsul,
o să vă răspund că nu știu.
Dar vă mai spun ceva:
Știu cum să-l aflu și-l voi afla.
E îndeajuns de cinstit?
Chris...
Ce-ai spune dacă un tip ar veni la interviu
fără să poarte cămașă
și eu l-aș angaja? Ce-ai spune?
Înseamnă că trebuie să aibă pantaloni foarte frumoși.
Chris... Nu știu cum ai reușit, îmbrăcat ca un gunoier,
...dar ai scos-o la capăt. - Mulțumesc foarte mult, domnule Twistle.
Îmi poți spune Jay. În regulă, te vom chema curând.
Am să-ți dau de știre, Jay.
O să-mi dai de știre, Jay? Ce vrei să spui?
Da, o să te sun, cândva, mâine-dimineață și...
Ce tot spui? M-ai vânat pentru asta.
- Ai stat acolo... - Ascultă, nu plătiți niciun salariu.
N-am știut asta.
Cerințele mele financiare s-au schimbat întrucâtva
și trebuie să aflu sigur dacă voi putea întreține...
Bine.
În seara asta.
Altfel îți jur că-i voi da altcuiva postul, promit.
Știi cum o să arăt dacă dai înapoi? Știi cum o să arăt în fața partenerilor?
Da. Ca un tâm... prost.
Da, ca un tâm... prost. Cu desăvârșire.
Ești o figură.
În seara asta.
Nu era niciun salariu,
nici măcar promisiunea rezonabilă a unei slujbe.
Dintr-un grup de 20,
un singur intern avea să fie angajat la sfârșitul cursurilor.
Iar dacă nu erai tu acela,
cele 6 luni nu contau ca vechime.
Singura sursă de venit pe care aș fi avut-o, timp de 6 luni,
ar fi fost cele 6 scanere pe care aș fi încercat să le vând.
Dacă le puteam vinde pe toate, poate ne descurcam.
- Îl duc eu. Îl duc eu. - Doarme.
E în ordine, puiule.
L-am luat.
Mă mut la New York.
Prietenul surorii mele
a deschis un restaurant și e posibil să-mi dea ceva de lucru acolo, deci...
Plec la New York, Chris.
Christopher rămâne cu mine.
Sunt mama lui, știi?
Ar trebui să fie cu mama lui.
Eu ar trebui să-l am în custodie, corect?
Știi că nu poți avea grijă de el.
Și tu cum o să-ți câștigi traiul?
Am fost la un interviu pentru o slujbă de intern la Dean Witter
și am fost acceptat.
Voi fi cel mai bun din program.
De la comis-voiajor la intern e un regres.
Nu, nu e.
Trebuie să plec.
Spune-i că-l iubesc, bine?
Și...
Știu că vei avea grijă de el, Chris.
Știu asta.
- Dean Witter. - Da, bună!
Aș vrea să-i las un mesaj domnului Jay Twistle.
- Numele dv.? - Mă numesc Chris Gardner.
Mesajul e:
Mulțumesc foarte mult că m-ați invitat să particip la program.
Apreciez sincer și îmi face mare plăcere să vă accept invitația.
Asta e tot?
Da, asta e tot.
- Bine. - Mulțumesc.
La revedere.
- Ai grijă cu scanerul. - Poftim?
Lasă-l acolo.
- Am ajuns? - Da.
- Știi ce zi e azi? - Da.
- Ce zi? - Sâmbătă.
- Și știi ce e sâmbăta, nu? - Da.
- Ce? - Baschet.
- Vrei să mergem să jucăm baschet? - Bine.
În regulă. Apoi mergem să vindem un scaner de măsurare a densității oaselor.
- Ce zici? Vrei să facem asta? - Nu.
Știi, tati, o să mă fac jucător profesionist.
Jucător profesionist!
Bine.
Da. Ce să zic?
Probabil că vei fi la fel de bun ca mine.
Cam așa se întâmplă, iar eu am fost sub medie.
Să știi... Până la urmă, vei ajunge
la același nivel, așa că...
Serios, vei fi grozav la o mulțime de alte lucruri, dar nu la asta.
Așa că nu vreau să te văd bătând mingea
toată ziua și toată noaptea, bine?
Bine.
În regulă, aruncă.
Nu lăsa niciodată pe cineva să-ți spună
că nu poți face ceva.
Nici măcar pe mine.
- Ai înțeles? - Da.
Dacă ai un vis,
trebuie să-l protejezi.
Când oamenii nu pot face ei înșiși ceva,
o să-ți spună că nici tu nu poți.
Dacă vrei ceva, luptă și capătă-l. Punct.
Hai să mergem.
Tati, de ce ne-am mutat la motel?
Ți-am spus: Pentru că voi avea o slujbă mai bună.
- Trebuie să ai încredere în mine, bine? - Am încredere în tine.
Bine. Hai, nu rămâne în urmă.
Tată, când se întoarce mama?
Tată, când se întoarce mama?!
Nu știu, Christopher.
Tati, ia ascultă aici.
Într-o zi, un om se îneca într-o apă
și a trecut o barcă și cineva i-a spus: "Ai nevoie de ajutor?"
El a răspuns: " Nu, mulțumesc, Dumnezeu mă va salva."
Apoi, a trecut o altă barcă și cineva l-a întrebat: "Ai nevoie de ajutor?"
Iar el zis, " Nu, mulțumesc, Dumnezeu mă va salva."
Și s-a înecat și a ajuns în Rai.
Și a întrebat: "Doamne, de ce nu m-ai salvat?"
Iar Dumnezeu i-a răspuns: "Ți-am trimis două bărci mari, nătărăule."
Îți place?
Da. E foarte amuzantă. Dă-mi mâna.
- Mulțumesc foarte mult, domnule. - Da, domnule.
Vă dau o chitanță.
Iar aici aveți toate instrucțiunile de utilizare.
Mulțumesc foarte mult.
Și eu.
100, 200, 20, 40, 45, 46,
7, 8, 9, 10.
Mulțumesc.
- Vrei un baton de ciocolată? - Nu, e în ordine.
Hai, poți lua unul. De care?
- Îți place ăla? Cât costă? - 25 cenți.
Partea aceasta a vieții mele se cheamă "Formarea".
Clădirea de la nr. 1200 e sediul Medley Industrial și Sanko Oil.
Clădirea de peste drum e Lee-Ray Shipping.
Peste 2 săptămâni, veți primi liste cu numerele de telefon ale angajaților
de la fiecare companie din topul 500 întocmit de revista Fortune.
Vă veți împărți listele a 60 dintre ele.
În principal, veți telefona pentru a atrage potențiali clienți.
Dar, dacă trebuie, luați cu ei prânzul, micul dejun,
faceți și pe dădaca, faceți tot ce e necesar ca să le prezentați
serviciile noastre. Trebuie să adaptați la nevoile lor
unul dintre multele noastre planuri de investiții.
În esență, voi prindeți peștele,
iar noi îl gătim.
Unii dintre voi sunt aici pentru că au cunoștințe.
Alții sunt aici deoarece cred că reprezintă ceva.
Dar unul singur dintre voi va fi cineva.
Persoana respectivă
va putea preschimba asta în asta.
800000 dolari comision din vânzări.
Tu și tu, ajutați-mă să împart manualele.
Asta va fi Biblia voastră.
Cu ea veți mânca,
...veți bea, veți dormi. - Era simplu.
Un număr X de telefoane e egal cu un număr X de posibili clienți.
Un număr X de posibili clienți e egal cu un număr X de clienți.
Un număr X de clienți e egal cu un număr X de dolari
...în buzunarul companiei. - Testul din partea comisiei.
Acum un an, un intern a obținut, la lucrarea scrisă, punctajul de 96,4%.
Nu a fost ales. Nu contează numai testul.
E doar o metodă de evaluare, folosită pentru a departaja solicitanții.
Dar, pentru a vă asigura succesul, obțineți un punctaj de 100%.
În regulă, luăm o pauză de 10 minute.
Domnule Frohm. Chris.
- Chris. Cum o duci? - Bine. Dv.?
- Bine, mulțumesc de întrebare. - Da, prima zi aici. E captivant.
Nu ne părăsești încă, nu-i așa?
Nu, domnule. Suntem într-o pauză de 10 minute.
Probabil o să mănânc repede ceva și mă întorc pentru pregătire.
Îmi amintesc de pregătirea mea.
Cursurile noastre țineau doar o oră, nu trei.
Nu făceam studii de piață mondială. Nu ne băteam capul cu taxele
și tot ne era greu. E uimitor ce-ți amintești.
Aveam în clasă o fată frumoasă.
Nu-i mai știu numele, dar avea un chip atât de...
Am văzut acolo un vechi prieten. Nu vă deranjează?
- Nu. Du-te. - Bine. Mă bucur că am stat de vorbă.
Hei, cretinule. Te simți bine, cretinule?
Ești bine? La ce naiba te gândeai?
Ce faci? Te-aș fi putut ucide.
Încerc să traversez strada!
- Te simți bine? - Da. Da.
Unde mi-e pantoful?
- Mi-ai zburat pantoful din picior! - Nu știu unde ți-e pantoful!
- Unde mi-e nenorocitul de pantof?! - Nu știu!
- L-ați văzut? Mi-am pierdut pantoful. - Nu, îmi pare rău.
Unde pleci?
- Ar trebui să așteptăm poliția. - Trebuie să mă întorc la lucru.
Tocmai ai fost lovit de o mașină, du-te la spital!
Sunt la un curs, în concurență pentru o slujbă la Dean Witter.
Omule, îți lipsește un pantof.
Da, mulțumesc. Mulțumesc.
Tată!
- N-ai un pantof! - Știu.
- Vrei să-ți spun ce s-a întâmplat? - Da.
A dat o mașină peste mine.
- A dat o mașină peste tine? - Da.
- Unde? - Chiar în drum spre birou.
- Nu. Unde te-a lovit? - În spatele gambelor.
La revedere, doamnă Chu.
- Erai pe stradă? - Da. Alergam pe stradă.
Nu mai face asta. Poți fi rănit.
Da, mulțumesc.
O să țin minte data viitoare.
Și iată-mă iar aici.
- Venit devreme. - Selectați persoane calificate.
Persoanele calificate sunt interesate de investiții
și au bani de investit imediat.
- Chris. - Da, domnule.
Îmi aduci puțină cafea, te rog?
Servicii pentru Frakesh, managerul biroului nostru. Toată ziua.
Mă numesc Chris Gardner, aș dori să vorbesc cu domnul Anderson.
Da, domnule. Organizăm un prânz joia aceasta.
Bine, data viitoare. În regulă, o să vă aștept.
Bine, da. Mulțumesc.
Cine vrea să-mi aducă o gogoașă?
- Chris? - Da, domnule.
Simțindu-mă subestimat și subapreciat.
Alo, domnul Ronald Fryer.
Bună dimineața, domnule. Sunt Chris Gardner,
din partea firmei Dean Witter.
Am informații foarte valoroase despre ceea ce se cheamă o tax...
Bine, mulțumesc, domnule.
Apoi să prind autobuzul de patru,
către locul unde lumea nu știa să scrie cuvântul "fericire".
Apoi să traversăm orașul, cu trenul,
ca să luăm autobuzul 22, spre casă.
- Chris! - Bună, Ralph.
- Aștept. - O să-ți plătesc, Ralph.
Îți dau banii.
De obicei, cine aducea cei mai mulți bani după șase luni, era angajat.
Alo? Sunt Chris Gardner, vreau să vorbesc cu domnul Walter Hobb.
Toți sunam la telefoanele de pe liste,
pentru a obține clienți care să încheie contracte.
Luam numerele angajaților, de la cei de jos până la cei de sus,
de la portar la directorul executiv.
Alții lucrau până la ora 7 seara, dar eu îl aveam pe Christopher.
Trebuia să fac, în șase ore, ce făceau ei în nouă.
Bună ziua, sunt Chris Gardner. Sun din partea firmei Dean Witter.
Ca să nu pierd timp,
nu mai puneam receptorul în furcă între apeluri.
Bine, mulțumesc foarte mult.
Mi-am dat seama că, dacă nu închideam telefonul între apeluri,
câștigam 8 minute pe zi.
Bună dimineața și dv. Numele meu e Chris Gardner.
Nu beam apă,
ca să nu pierd timpul la toaletă.
Mi-ar plăcea să-mi oferiți șansa de a...
Bine, nicio problemă, domnule. Mulțumesc foarte mult.
Dar, chiar procedând astfel,
după 2 luni tot nu avusesem timp să ajung la cei din capul listei.
FONDUL DE PENSII Director Executiv Walter Ribbon
Biroul domnului Walter Ribbon.
Bună ziua, mă numesc Chris Gardner.
Aș dori să vorbesc cu domnul Walter Ribbon.
- În legătură cu ce? - Sun din partea firmei Dean Witter.
Așteptați un moment.
- Alo. - Domnule Ribbon...
Bună ziua, domnule. Mă numesc Chris Gardner.
Sun din partea firmei Dean Witter.
- Da, Chris. - Da, domnule Ribbon...
Aș dori să-mi oferiți prilejul de a vorbi despre câteva din produsele noastre.
Sunt convins că vă voi putea fi de ajutor.
Poți ajunge aici în 20 minute?
- Da, 20 minute, desigur. - Tocmai am anulat altă întâlnire.
Vino îndată, ai câteva minute înaintea meciului lui '49.
- Dacă e luni, e fotbal, amice. - Da, domnule. Mulțumesc foarte mult.
- Pe curând. - La revedere.
Mă scuzați. " Domnule Ribbon, mulțumesc pentru prilejul..."
- Chris, ce faci? - Bună ziua, domnule Frakesh.
Ai cinci minute?
Am undă verde de la Walter Ribbon...
Eu n-am nici un minut, trebuie să-i prezint lui Bromer produsele.
Poți să-mi muți mașina?
E pe Samson, la jumătatea străzii, un Chevrolet Caprice argintiu.
Mut-o vizavi. Ăștia curăță strada. Găsești locuri.
Ia astea. Am unele de rezervă în birou.
Și trebuie s-o forțezi.
- Să forțez ce? - Trebuie să tragi de cheie.
Iar celelalte uși nu se deschid. Trebuie s-o forțezi.
Haide. O forțez.
Nu se poate!
Hai.
- Poftiți dosarul, domnule Ribbon. - Mulțumesc, Rachel.
- Mulțumesc mult. - Da. Mersi pentru ideea foarte bună.
Nu. Nu, nu!
Rachel, fă-mi legătura cu Ristuccia, te rog.
Bună ziua.
Sunt Chris Gardner. Am o întâlnire de afaceri cu domnul Walter Ribbon.
Tocmai a plecat.
Mulțumesc.
- Ce e aia? - Completez un cec.
Plătesc niște facturi.
Am primit o amendă pentru parcare.
Dar nu mai avem mașină.
Da, știu.
O să trebuiască să te iau cu mine week-end-ul ăsta
la birourile unor doctori.
- Am niște comenzi de vânzare, bine? - Bine.
Apoi, dacă e posibil, vom merge la fotbal.
- Serios? - Posibil.
- De acord? - Da.
Hai, termină de mâncat.
- Ești sigur? - Posibil.
Serios?
- Îl iei cu tine la meci? - Da, nu vreau să-l las acasă.
Și poate mergem la meci.
Unde mergem acum?
Să ne întâlnim cu cineva în legătură cu slujba mea.
Nu înțeleg.
- Ce nu înțelegi? - Mergem la meci?
Am spus că e posibil să mergem la meci.
- Știi ce înseamnă "posibil"? - La fel ca "probabil"?
Nu. "Probabil" înseamnă șanse mai mari.
"Posibil" înseamnă că s-ar putea și să mergem, și să nu mergem.
- Ce înseamnă "probabil"? - Înseamnă că avem șanse mari.
Și ce înseamnă "posibil"?
- Știu ce înseamnă. - Ce?
Înseamnă că nu mergem la meci.
- Cum te-ai făcut atât de deștept? - Pentru că tu ești deștept.
- Am ajuns? - Da.
- Domnule Ribbon. - Da.
Ce mai faceți, domnule? Chris Gardner. De la Dean Witter.
- A, salut, salut. - Acesta e fiul meu, Christopher.
Salut, Christopher.
- Ce faceți pe aici? - Îmi cer scuze
...că n-am ajuns la întâlnire. - Nu era nevoie să vii până aici.
De fapt, eram prin apropiere, în vizită la un bun prieten.
Și am vrut să profit de ocazie ca să vă mulțumesc pentru timpul dv.
- Știu că, probabil, m-ați așteptat. - Doar puțin.
Să știți că n-o iau de bună.
Lasă... Ce-i asta?
Un scaner de măsurare a densității oaselor.
O companie în care am investit înainte de a începe lucrul la Witter.
- După meci, am o întâlnire de afaceri. - Mergeți la meci?
- Da. - Posibil.
- Și noi mergem.
Îl duc pe fiul meu de 12 ani, Tim.
Tocmai plecam. Tim!
Nu vă mai deranjăm.
Încă o dată, mulțumesc foarte mult. Scuze pentru deunăzi
și sper să putem reprograma întâlnirea.
- S-a făcut. - Mulțumesc mult, domnule.
- La revedere. - Hai, ia-ți la revedere, Chris.
- La revedere. - La revedere, Christopher.
Auziți, n-ați vrea să veniți cu noi?
- La stadionul Candlestick? - Tocmai plecăm. Haideți cu noi.
- Unde aveți locuri? - La peluză.
Noi avem o lojă.
- Vrei să stai în lojă? - Nu.
Nu e ceva rău. E un sector privat.
E mai confortabil. Vrei să mergem?
- Da. - În regulă, copiii, în spate!
De ce nu-ți lași ăla în mașină?
- Da, desigur. - Nu avem mașină.
- O, Dumnez... - Ce s-a întâmplat?
Cred că m-a înțepat o albină.
- Ești bine? - Da. Doamne... Mă simt bine.
- Nu ești alergic, nu? - Nu, nu, nu.
- Unde te-a înțepat? - În spate, în cap.
- Te simți bine? - Da, sunt bine, Christopher.
- Te doare? - Christopher, sunt bine.
- Lasă-mă să văd. - Christopher, stai cuminte.
Thomas Jefferson amintește de fericire de vreo două ori
în a sa Declarație de Independență.
Poate părea un cuvânt ciudat în documentul acela,
dar omul era, în felul lui, un mare scriitor.
Îi numise pe englezi "distrugătorii armoniei noastre".
Și-mi amintesc cum am stat, în ziua aceea,
gândindu-mă la cei care o distrugeau pe a mea.
Și întrebându-mă dacă era bine ce făceam.
Dacă aveam să reușesc.
Și la Walter Ribbon și banii din fondul de pensii Pacific Bell,
care erau de ordinul milioanelor.
Da!
Calea spre alt statut.
Așa trebuie văzut un meci de fotbal.
- Mulțumesc foarte mult pentru ocazie. - Plăcerea e a mea, Chris.
Și, domnule Ribbon, vreau să vă mulțumesc pentru prilejul de a discuta
despre capacitățile de management în investiții ale Dean Witter,
care, credem noi, sunt net superioare
celor pe care vi le oferă compania Morgan Stanley.
Serios, o să fiți impresionat.
La drept vorbind, Dean Witter trebuie să se ocupe de investițiile dv.
Ascultă, Chris, nu știam că ești proaspăt angajat acolo,
și-mi placi... Dar nici vorbă să vă las să ne administrați fondurile.
Asta nu se va întâmpla prea curând, amice.
Așa că relaxează-te. Uită-te la meci. Hai! Hai! Hai!
- Poftim. - În regulă, am câteva idei să vă propun.
- Chris, vorbim mai târziu. - Mulțumesc foarte mult, domnule.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, Chris. Sună-mă, bine?
Da, desigur. Mulțumesc.
- La revedere. - La revedere, Christopher.
După 4 luni, vânduserăm toate scanerele.
Se părea că ne descurcam.
Care-i...
...cel mai rapid animal din lume?
Iepurele.
Se părea că ne merge bine.
Până într-o zi.
În ziua aceea
o scrisoare m-a readus cu picioarele pe pământ.
Partea asta a vieții mele se numește "Plata taxelor".
Serviciul Veniturilor Interne
Dacă nu le achitai,
guvernul putea umbla în contul tău bancar
să-ți ia banii.
Tată!
Fără nicio înștiințare. Nimic.
Nu poate fi prea târziu. Sunt banii mei.
Cum poate cineva să-mi ia banii?
Ascultați, ăștia sunt toți banii pe care îi am.
Nu puteți umbla în contul meu, ca să... Nu.
Era 25 septembrie.
Îmi amintesc de ziua aceea
pentru că în ziua aceea am aflat
că mai aveam în cont doar 21 dolari și 33 cenți.
Eram lefter.
- Te-ai îmbrăcat? - Nu.
Chris! Nu-mi vinde gogoși! Bine, Chris?
Nu te mint, Ralph. O să fac rost de bani.
- Îi vreau acum! Nu mai târziu! - Când fac rost, ți-i dau, Ralph.
Acum!
Ce mai faci, omule?
Wayne, îmi trebuie cei 14 dolari de la tine.
Credeam că nu-ți mai datorez nimic.
- De ce? - De ce, ce?
De ce credeai că nu-mi datorezi banii mei?
Te-am ajutat să te muți.
M-ai dus cu mașina pe o distanță de două străzi, Wayne.
Sunt 180 m.
Au trecut 4 luni, Wayne.
Am nevoie de banii mei.
- Chris, omule. Nu-i am. Îmi pare rău. - Wayne, fă rost de bani.
- Dă-mi banii. - Chiar nu am. Sunt 14 dolari, omule.
Sunt cei 14 dolari ai mei! Dă-mi-i!
- Nu țipa la mine pentru 14 dolari! - Dă-mi banii, Wayne!
Tată, uită-te la mine!
Tată!
- Să-mi dau drumul? - Sigur. De ce nu?
- Stai aici, Christopher. - Tati, uită-te!
Ai auzit ce-am spus? M-ai auzit?!
- Tată, unde te duci? - Hei, ce ți-am spus eu?!
Tată!
Tată, așteaptă! Tată!
Tată!
Pentru că trebuie să mă întorc în anii '60. Asta vreau să fac.
Când eram mai tânăr. Vreau să-l văd pe Jimi Hendrix aprinzându-și chitara.
Dă-mi înapoi mașina timpului!
- Tată, unde mergem? - Taci, te rog.
Du-te și ia-ți lucrurile. Hai.
- Chris? - Da.
Dr. Telm nu se poate întoarce să te întâlnească. Îmi pare rău.
Unde mergem acum?
Trebuie să ne întâlnim cu altcineva.
Sunt obosit.
Știu.
Acum nu pare să funcționeze.
- Trebuie să plec, Chris. - Nu, mai stați o clipă.
Sunt sigur că-l voi face să funcționeze.
Chris. Întoarce-te când funcționează.
Nu. Trebuie să-l repar acum.
Ascultă-mă, oricum voi investi niște bani în dotări pentru birou.
În regulă?
Chiar trebuie să plec, Chris.
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru timpul acordat. Apreciez.
Pe curând.
Ce caută lucrurile noastre aici?
Tată?
- Să mergem. Vino. - Unde?
- Cât mai departe de aici. - De ce?
- Nu putem rămâne peste noapte. - Ba putem! Deschide ușa!
- Ai auzit ce-am spus? Să mergem. - Deschide ușa!
Hei, ai auzit ce-am spus? Încetează.
Termină!
Haide. Te rog.
Hai!
Wayne!
Ridică-te. Stai în picioare. Haide.
Unde mergem?
- Tată, unde mergem? - Nu știu.
Nu-i o mașină a timpului.
Tată!
Nu-i o mașină a timpului.
Omul ăla zicea că e o mașină a timpului. Nu este. S-a înșelat.
- Care om? - Tipul din parc.
A spus că-i o mașină a timpului.
Asta și e.
Ba nu e.
- Ba da. - Ba nu.
Trebuie numai să apăsăm pe butonul negru de aici.
Vrei să apeși tu?
Bine.
Hai.
Haide!
Aici.
Stai o clipă. Unde vrei să mergi?
Nu știu. Undeva, în trecut.
Trebuie să închizi ochii.
Închide-i tu, eu vreau să văd.
În regulă, vom apăsa amândoi odată.
Trebuie să închizi ochii. Închide ochii.
Durează câteva secunde.
Dumnezeule...
Deschide-i, deschide-i!
- Ce e? - Dinozauri.
- Unde? - Nu-i vezi pe toți dinozaurii ăștia?!
Uită-te în jur. Ce de dinozauri!
- Îi vezi? - Da.
Să mergem.
- Stai, ferește-te! - Ce e?
Nu călca în foc. Suntem oameni ai cavernelor.
Și ne trebuie focul, pentru că nu există curent electric și e frig.
- Fii atent! Fii atent! - Dumnezeule, un T. Rex.
Du-te și ia-ți lucrurile. Du-te! Ia-le. Ia-le.
- Trebuie să găsim un loc sigur. - Cum ar fi?
Avem nevoie de o peșteră.
O peșteră?
Trebuie să găsim o peșteră, vino.
Haide.
Stai, uită-te în spate. Fii atent.
Uite-o. Uite peștera, haide.
Aici, aici. Intră!
Intră, intră.
Repede, grăbește-te.
- Suntem în siguranță? - Da, cred că da.
- Ce mai faci, Jay? - Bine.
Cum merge cursul?
- Bine. Mă descurc. - Te descurci bine?
- Tu ce mai faci? - Minunat.
Unde te duci?
La Sacramento, pentru că...
Încerc să închei o afacere cu niște tipi de la...
Lucrează la Pacific Bell și încerc să-i conving
să-și transfere afacerile la noi.
M-au invitat la o partidă de golf.
Grozav.
Hei, să-i lași să câștige o rundă.
Deborah, cineva întreabă de tine.
- Unde? - Afară. Vă rog, veniți cu mine.
Bună ziua.
- Pot să vă pun o întrebare? - Desigur.
Avem nevoie de o cameră.
Doar până reușesc să-l repar și să-l vând.
- Trebuie reparate niște lentile... - Trebuie să vă întrerup.
- Vreau să vă ajut, dar... - El e fiul meu, Christopher.
- Are 5 ani. - Bună, scumpule.
- Avem nevoie de un loc unde să stăm. - Mi-ar plăcea să vă pot ajuta,
dar aici nu primim bărbați. Numai femei și copii.
El poate sta aici. Dar dv. Trebuie să găsiți loc în altă parte.
Nu, trebuie să stăm împreună.
- Bine, ascultați-mă. - Trebuie să aveți vreun loc.
Încercați la Glide Memorial. Oferă adăpost de la ora 5.
Grăbiți-vă, că e coadă.
- Unde e? Unde? - La intersecția dintre Ellis și Jones.
Ascultați, toată lumea!
Mai avem doar 4 locuri. Toate celelalte s-au ocupat. Asta e.
Hai, omule.
- Te rog. - Ce mă rogi?
- E locul meu. - Dă-te înapoi.
Hai, nu-mi face una ca asta. Nu...
Tată! Tată!
Terminați. Nu vă mai bateți.
- Încetați! - Vino încoace. Vino aici.
Plecați de la coadă. Amândoi!
Eu am fost primul. Mi s-a spus să ajung la timp.
Am fost la timp aici, am stat la coadă.
Vin de la serviciu, l-am luat pe fiul meu...
Am fost aici la timp! Am fost la timp!
El s-a strecurat în fața lui.
- Cine? - EI.
Haide. Te rog, Rodney. Pleacă de la coadă.
Gata. Nu mai sunt locuri.
- Care e culoarea ta preferată? - Verde.
Verde?
- Și ce-ți place, din ce e verde? - Copacii.
Altceva?
Llice.
- Ilice? Ce-i aia ilice? - Cea din podoabele de Crăciun.
A, podoabele de Crăciun...
De ce au stins luminile?
Cred că vor să ne culcăm.
Hai! Să-l punem și pe Căpitanul America aici, la căldură.
Poate să respire?
- Îi e bine? - Da.
- Eu trebuie să repar scanerul. - Nu pleca.
Nu, nu plec, voi fi lângă ușă.
Bine? O să deschid nițel ușa.
Să te pot auzi dacă mă strigi.
Vreau acasă.
Tocmai de asta trebuie să repar scanerul.
Bine?
O să ies.
O să las ușa deschisă, voi fi chiar în capătul scărilor.
Și te voi putea auzi dacă mă vei striga.
- În regulă? - Da.
Trebuie să ai încredere în mine, bine?
Trebuie să ai încredere.
Tati, eu cred în tine. Am încredere în tine!
Am încredere în tine.
- Nu te aud. - Am încredere în tine.
Dă-mi un pupic.
- Am să stau numai puțin, bine? - Bine.
- Voi fi chiar aici. - Bine.
- Mă mai auzi? - Da.
- Mă auzi? - Da.
- Ai încredere în mine? - Da.
- Uite așa.
- Da. Și în jos, așa. - Apoi o faci așa.
- E bine? - Nu știu, tu ce crezi?
E bine.
Să mergem. Hai să-ți luăm lucrurile.
- Tati, de ce nu lași valiza aici? - Nu putem.
O să avem altă cameră, mai târziu.
Să mergem.
Salut, Chris.
- Bună dimineața, domnule Frakesh. - Care-i treaba?
Călătoresc în interes de serviciu.
Soția dv., Martha, e tot la Pac Bell.
- Da, așa e. - Și intenționați
să ieșiți la pensie în același timp?
Vrem să ne pensionăm și să ducem același stil de viață,
fără a plăti prea multe impozite.
Deci doriți ca nimeni să nu dispună de fondurile dv., ci numai dv. Înșivă.
Știți de obligațiile scutite de impozite?
Am învățat să-mi termin treaba repede.
Trebuia să termin repede
pentru ca, la 5, să ajung la coadă la adăpostul Glide.
Haide!
Opriți autobuzul!
Căpitanul America!
Tată! Tată, așteaptă! Tată, stai!
Termină! Taci!
- De ce n-o lași pe doamna să se urce? - Înapoi!
- Omule, nu-i frumos. - Înapoi!
Haide.
Tată, trebuie să luăm jucăria!
Important, în privința libertății,
este că trebuie să străbați munții.
Și toți avem de înfruntat munți.
Munții care se înalță, inaccesibili.
Și munți cu prăpăstii abrupte și adânci.
Da, aici, la Glide, știm ce înseamnă acești munți.
Cântăm despre ei.
Doamne, nu muta din loc muntele acela
Dă-mi putere să-l urc
Te rog, nu rostogoli Stânca din fata mea
Ci, îndrumă-mă, Doamne, s-o ocolesc
Poverile mele devin atât de grele
Par atât de greu de îndurat
Dar nu mă v oi da bătută, Nu, nu
Pentru că Tu mi-ai promis
Că mă aștepți la altarul rugăciunilor
Doamne, nu muta din loc muntele acela
Te rog, nu-l muta!
Dă-mi putere să-l urc
Când dai testul?
Mâine.
Ești pregătit?
Bineînțeles.
Mulțumesc, domnule.
- Ce mai faci? - Bine.
Ai terminat de scris sau trebuie să ajungi undeva?
Trebuie să ajung undeva.
- Dar am și terminat de scris. - Bine.
- Și tu? - Da.
- Cum ți s-au părut graficele? - Ușoare.
Eu m-am cam chinuit cu eseul de la urmă. Tu despre ce ai scris?
- În eseu? - Da, cel de pe ultima pagină.
Hei! Chris!
Jeff, nu-i așa? Meciul lui 49.
- Da, trebuia să-mi dai un telefon. - Știi, nu ți-am notat numărul.
Uite-l aici. Sună-mă, bine?
Da, domnule. Desigur. Mulțumesc foarte mult.
Chris! Ai cumva 5 dolari? Că eu mi-am uitat portofelul sus.
Mă duc repede să vi-l aduc, domnule Frohm.
Nu, trebuie să fiu la Cal Bank la ora 4, și deja sunt în întârziere.
- Ți-i dau înapoi, serios. - Cinci sunt de ajuns?
Cinci, e perfect. Mulțumesc. Mulțumesc!
Gata! S-au ocupat toate camerele.
Nu mai avem niciun loc. Căutați în altă parte.
Gata pentru azi. Veniți mâine.
Toate camerele sunt pline. E ocupat totul.
Asta e. Duceți-vă în altă parte. Veniți mâine.
Veniți mâine și încercați din nou.
Îți place?
20, 21, 22, 23, 24.
Bine, poftim lampa incandescentă. Și bobina de ferită.
- Cât costă? - Opt dolari.
Ce-i ăla?
Ca să repar lumina dinăuntrul scanerului.
Pot să mă uit la el?
Da, numai să nu-l strici,
dacă nu vrei să împărțim, tot restul vieții,
aceeași cameră de la adăpost.
Nu mă deranjează.
Ba o să te deranjeze.
Vreau să dormi, bine?
Bine.
- Ți-e destul de cald? - Da.
Bine.
Din cauza mea a plecat mama?
- Ce? - Mama a plecat din cauza mea?
Nici să nu gândești așa ceva.
Mama a plecat din motive personale
și tu n-ai avut nimic de-a face cu asta, bine?
Bine.
Ești un tată bun.
În regulă, du-te la culcare.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Până aici, toate bune, Chris.
- Funcționează. - Mulțumesc foarte mult.
Două sute cincizeci de dolari.
Ne ajungeau pentru următoarele patru săptămâni.
100, 20, 40, 60, 80, 200.
20, 30, 40, 50.
- Vă mai pot ajuta cu ceva? - Nu.
Mulțumesc, mulțumesc.
- Ești gata? - Da.
- Mergem la biserică? - Nu.
Atunci unde mergem?
- M-am gândit să stăm la un hotel. - Un hotel?!
Dar numai în noaptea asta.
Putem merge înapoi la peșteră, dacă vrei.
Nu, mulțumesc.
- Niciodată? - Sincer, sper că nu.
De ce nu?
Pentru că unele lucruri sunt amuzante când le faci pentru prima dată
și nu mai sunt la fel de amuzante a doua oară.
- Ca mersul cu autobuzul? - Da, ca mersul cu autobuzul.
Îmi pare rău. Cred că n-ar trebui să râd, nu-i așa?
Așa se făgăduiește în Biblie.
Tatăl spune că într-o zi v om găsi Paradisul.
Dar nici el nu știe unde e.
Nu ți-ai dorit niciodată să ai casa ta, ca alți oameni?
Ba da, bineînțeles.
Uneori, când călătorim noaptea,
trecem pe lângă case luminate și pline de oameni.
Uneori, îi putem auzi râzând...
În ziua următoare, după ce am ieșit de la serviciu,
am mers pe plajă.
Departe de orice,
de toate,
numai eu și Christopher.
- M-ai văzut? - Da.
Departe de autobuze și zgomot
și de statornica dezamăgire față de al meu Cap Mare
și de propria mea persoană.
- Chris, îți mulțumesc foarte mult. - Nu, eu îți mulțumesc, Dean.
- Ai grijă de tine, Chris. - Ai luat o decizie înțeleaptă.
Mulțumesc, Chris.
Pentru că, în copilărie,
când luam o notă mare la un test la istorie sau altceva,
mă simțeam optimist în privința a ceea ce aș fi putut deveni
dar pe urmă n-am devenit niciodată.
Salut, Chris.
- Ce mai faci, Jay? - Bine.
Se zvonește că ai încheiat 31 contracte cu cei de la Pacific Bell.
Da...
Am cunoscut niște tipi la un meci de fotbal,
am făcut rost de niște cărți de vizită și i-am contactat.
Cred și eu.
A mai rămas o singură zi.
Ești neliniștit?
Nu, sunt liniștit, sunt bine.
Ascultă, orice s-ar întâmpla...
Ai făcut o treabă minunată, Chris.
Vorbesc foarte serios.
Ai grijă de tine.
Da, domnule Johnson. Chris Gardner, de la Dean Witter.
Da, domnule, v-am sunat doar ca să vă mulțumesc
pentru sprijinul acordat firmei la seminarul de luna trecută.
Da, domnule. Absolut.
Da, domnule.
Nu, domnule, asta e tot.
Mulțumesc foarte mult. La revedere.
Chris! Vino.
- Salut, Chris. - Domnule Frohm, îmi pare bine să vă văd.
- Frumoasă cămașă. - Mulțumesc, domnule.
- Chris! - Jay!
- Chris! - Chris! Ia loc, te rog.
M-am gândit să-mi pun cămașă astăzi,
știți, fiind ultima zi.
Mulțumim. Îți mulțumim. Apreciem gestul.
Dar...
Să-ți pui una și mâine, bine?
Pentru că mâine va fi prima ta zi aici,
dacă vei vrea să lucrezi ca agent de bursă.
Ți-ar plăcea, Chris?
Da, domnule.
În regulă. Ne bucurăm foarte mult.
Așadar, fii bine-venit.
A fost la fel de ușor cum ai făcut să pară?
Nu, domnule. N-a fost.
- Atunci mult noroc, Chris! - Mulțumesc. Mulțumesc, mulțumesc.
Chris!
Era să uit.
Mulțumesc.
Partea asta a vieții mele,
părticica asta
se numește "Fericirea".
Christopher! Vino aici, uriașule.
După ce și-a început cariera la Dean Witter,
Chris Gardner a înființat, în 1987, firma de investiții Gardner Rich.
Deci, câte...
...planete se află în sistemul nostru solar?
- Șapte. - Șapte?
Nouă.
Ce animal e regele junglei?
- Gorila. - Gorila?
Gorila?!
Nu! Leul.
A, da. Leul, leul, leul.
Tati, ia ascultă aici. Cioc, cioc.
- Cine e? - Vatre.
Care Vatre?
Va trece peste munți Când va veni
- Cioc, cioc. - Cine e?
- Nimeni. - Care nimeni?
Care nimeni?
Asta e amuzantă. Îmi place.
În 2006, Chris Gardner a vândut o mică parte
din acțiunile firmei sale de investiții,
încheind o afacere de milioane de dolari.