PIIN ELÄMÄ
- Vartuit siis eläintarhassa? - Niin.
Pondicherryssä, Ranskan Intiassa.
Eläintarha oli isäni.
Minut auttoi maailmaan herpetologi,
joka oli saapunut tutkimaan varaania.
Synnyin terveenä, mutta varaani karkasi,
ja pelästynyt kasuaari talloi sen.
Niin karma toimii.
Niin Jumala toimii.
Melkoinen tarina.
Nimesi takia pidin isääsi matemaatikkona.
Ei, minut nimettiin uima-altaan mukaan.
Onko jossain Pii-niminen allas?
Francis-setäni syntyi vettä keuhkoissa.
Kun lääkäri roikotti häntä nilkoista,
hän sai leveän rinnan ja hoikat sääret,
joiden ansiosta hän ui niin hyvin.
Setä? Hän sanoi olleensa isäsi ystävä.
Hän oli minulle kuin setä, mamaji.
Isäni paras ystävä, uintiopettajani.
Hän opetti minua kolmesti viikossa.
Ne oppitunnit pelastivat lopulta henkeni.
Vesi suussa ei ole pahaksi, paniikki on.
Muista hengittää. Älä pidätä hengitystä.
Niin sitä pitää.
- Kai kasvisruoka käy? - Totta kai.
Entä nimesi?
Aioit kertoa, miten sait nimesi.
Nimeni on peräisin mamajilta.
Moni matkailija keräilee postikortteja,
mutta mamaji keräilee uima-altaita.
Hän ui kaikissa näkemissään altaissa.
Hän sanoi isälle, että kaikista kaunein
oli eräs julkinen allas Pariisissa.
Sen vesi oli uskomattoman kirkasta.
Allas muutti mamajin elämän.
Ennen syntymääni hän sanoi:
"Jos haluat pojallesi puhtaan sielun,
vie hänet uimaan Piscine Molitoriin."
En tiedä, miksi isä otti sen vakavasti,
mutta minusta tuli Piscine Molitor Patel.
Sitä nimeä ei ollut helppo selittää.
Olin hädin tuskin 11-vuotias, kun...
Hei, Piscine!
Oletko pissillä?
Hän pissii!
Elegantista ranskalaisesta altaasta
tuli löyhkäävä käymälä.
Minusta tuli "Pissi".
Älä pissi koulun pihalle!
Nimi lipsahti opettajienkin puheeseen.
Mitä tapahtuu, jos kaasu vapautuu?
Pissi?
Hän sanoi "pissi".
Riittää! Hiljaa!
Kun uusi lukuvuosi alkoi, olin valmis.
- Paikalla! - Piscine Patel.
Huomenta. Olen Piscine Molitor Patel.
Lempinimeni on...
Pii, 16. kreikkalainen aakkonen.
Matematiikassa pii on yhtä kuin
ympyrän kehän suhde halkaisijaan.
Tämä ääretön luku pyöristetään yleensä
muotoon 3,14.
Pii.
Erittäin vaikuttavaa, Pii. Istu alas.
- Niinkö sinusta tuli Pii? - Ei ihan.
Hyvä yritys, Pissi.
Mutta päivä ei ollut vielä ohi.
Seuraavaksi oli ranskaa.
Sitten maantietoa.
Nämä ovat Piin ensimmäiset 20 desimaalia.
Viimeinen tunti oli matematiikkaa.
Hitaasti, älkää juosko!
Kolme, seitsemän, viisi, kahdeksan...
Kahdeksan, viisi, kahdeksan, yhdeksän.
Hän todella osaa sen.
Pii! Pii! Pii!
Minusta tuli Pii Patel, koulun legenda.
Olet kuulemma myös purjehtijalegenda.
- Yksin merellä... - En edes osaa purjehtia.
Ja mukanani oli Richard Parker.
Richard Parker? Mamaji kertoi vain osan.
Käski etsiä sinut kun palaan Montrealiin.
Mitä teit Pondicherryssä?
Kirjoitin romaania.
Pidin esikoiskirjastasi.
Sijoittuuko uusin Intiaan?
Portugaliin. Intiassa on halvempi elää.
Odotan innolla sen lukemista.
Älä suotta. Heitin sen pois.
Kirjoitin sitä kaksi vuotta,
ja eräänä päivänä se vain kuoli.
Olen pahoillani.
Istuin kahvilassa surren menetystäni,
kun eräs vanhus aloitti keskustelun.
Sellainen mamaji on.
Kuultuaan kirjastani hän sanoi:
"Kanadalainen etsii tarinaa Intiasta."
"Tunnen Kanadassa asuvan intialaisen,
jolla on uskomaton tarina."
"Kohtalo haluaa teidän tapaavan."
En ole puhunut Richard Parkerista vuosiin.
Mitä mamaji sanoi sinulle?
Että tarinasi saa uskomaan Jumalaan.
Hän sanoo samaa hyvästä ateriasta.
Minä voin vain kertoa tarinani.
Päätä itse, mitä uskot.
Hyvä on.
Mistä aloittaisin?
Pondicherry on Intian Ranskan Riviera.
Rantakadut muistuttavat Etelä-Ranskaa.
Muutaman korttelin päässä on kanava.
Siitä alkaa intialainen kaupunginosa.
Muslimikortteli on siitä länteen.
Kun Ranska luopui kaupungista 1954,
tapahtumalle haluttiin muistomerkki.
Isäni, fiksu liikemies, keksi sellaisen.
Hän päätti perustaa eläintarhan
kasvitieteellisen puutarhan yhteyteen.
Äitini oli kasvitieteilijä puutarhassa.
Isä nai hänet, ja veljeni Ravi syntyi.
Minä synnyin kaksi vuotta myöhemmin.
Oli varmasti kiehtovaa varttua...
Aamen.
- Syödään. - Sanovatko hindut aamen?
Katolilaiset hindut sanovat.
Sovitamme syntejämme sadoille jumalille.
Olitko ensin hindu?
Kukaan ei tutustu Jumalaan ilman apua.
Sain ensikosketuksen Jumalaan hinduna.
Hindujumalia on 33 miljoonaa.
Muutamaan tutustuu väkisinkin.
Ensimmäiseksi tapasin Krishnan.
Yashoda sanoi Krishnan syöneen maata
"Tuhma poika Ei niin saa tehdä"
Ei hän syönyt sitä!
Niin Krishna sanoi: "En syönyt maata"
Yashoda vastasi: "Etkö?"
"Avaa sitten suusi"
Niinpä Krishna avasi suunsa
Ja mitä Yashoda näkikään? No?
Krishnan suussa oli maailmankaikkeus
Minulle jumalat olivat supersankareita.
Hanuman, apinajumala,
siirsi vuorta pelastaakseen ystävänsä.
Norsunpäinen Ganesha
vaaransi henkensä äitinsä kunnian vuoksi.
Vishnu, kaiken alkulähde.
Vishnu uinuu kosmisen meren aalloilla,
ja me olemme hänen uniaan.
Pelkkää näytöstä.
Älkää antako tarinoiden hämätä.
Uskonto on pimeyttä.
Appa piti itseään osana uutta Intiaa.
Hän oli sairastanut polion
ja tuskissaan miettinyt, missä Jumala on.
Isää ei pelastanut Luoja vaan lääketiede.
Amma meni yliopistoon
ja piti vanhempiaan osana uutta Intiaa,
kunnes he katkaisivat välit isäni takia.
Uskonto oli äidin ainoa yhteys entiseen.
Minä kohtasin Kristuksen 12-vuotiaana.
Olimme sukulaisten luona Munnarissa.
Ravilla ja minulla oli todella tylsää.
Haaste. Saat kaksi rupiaa,
jos juokset kirkkoon ja juot vihkiveden.
Taidat olla janoinen.
Ole hyvä.
Tämä on sinulle.
Miksi mikään jumala tekisi tuollaista?
Miksi hän lähettäisi poikansa
kärsimään ihmisten syntien takia?
Koska Hän rakastaa meitä.
Jotta voisimme ymmärtää Häntä.
Emme voi ymmärtää täydellistä Jumalaa,
mutta Jumalan Pojan kärsimystä voimme.
Siinä ei ollut mitään järkeä.
Viaton uhrattiin syntisten edestä.
Onko se muka rakkautta?
Mutta en saanut poikaa mielestäni.
Jos Jumala on täydellinen ja me emme,
miksi Hän loi tämän kaiken?
Mihin Hän tarvitsee meitä?
Tämä tieto riittää: Hän rakastaa meitä.
Siksi Hän antoi ainoan Poikansa.
Mitä kauemmin kuuntelin,
sitä enemmän pidin Jumalan Pojasta.
Vishnu, kiitos että kerroit Kristuksesta.
Olin hindu, joka löysi kristinuskon.
Mutta Jumala ei tyytynyt siihen.
Tutkimattomat ovat Jumalan tiet.
Hän esittäytyi minulle vielä kerran.
Tällä kertaa nimellä Allah.
En osannut arabiaa hyvin,
mutta sen sanat toivat Jumalan lähelleni.
Maasta, jota kosketin, tuli pyhää.
Minut valtasi tyyneys ja yhteenkuuluvuus.
Tämä lammas on herkullista.
Parasta mitä pöydällä on.
Jäätte paljosta paitsi.
Jos käännyt vielä kolmeen uskoon,
joka päivä on sinulle vapaapäivä.
Aiotko lähteä Mekkaan, Swami Jeesus?
Tai Roomaan, paavi Piius?
Ravi, anna Piin pitää mistä hän haluaa.
Ei, Gita. Ravi on oikeassa.
Et voi harjoittaa kolmea eri uskontoa.
Miksen?
Koska jos uskoo kaikkeen,
se on sama kuin ei uskoisi mihinkään.
Pii etsii yhä omaa tietään.
Se löytyy vain valitsemalla.
Älä hypi uskonnosta toiseen,
vaan anna järjelle mahdollisuus.
Tiede on jo nyt kertonut meille enemmän
kuin uskonto 10000 vuodessa.
Se on totta. Isäsi on oikeassa.
Tiede voi opettaa maailmankaikkeudesta,
mutta ei sielustamme.
Toiset syövät lihaa, toiset kasviksia.
Kaikesta ei voi olla samaa mieltä.
Saat uskoa eri asioihin kuin minä,
kunhan et hyväksy kaikkea varauksetta.
Muista siis käyttää järkeä.
Ymmärrätkö?
Hyvä.
Haluaisin saada kasteen.
Olet siis kristitty ja muslimi?
- Ja hindu. - Ja varmaan juutalainenkin.
Pidän kyllä kabbala-kurssia yliopistolla.
Usko on talo, jossa on monta huonetta.
- Onko siellä tilaa epäilykselle? - On.
Epäilys vahvistaa uskoa.
Sen vahvuus selviää, kun sitä koetellaan.
Emme saisi olla täällä.
Älä huoli.
Olen nähnyt, miten tämä tehdään.
Haluan tavata uuden tiikerimme.
- Pii! - Huhuu? Richard Parker?
Oliko Richard Parker tiikeri?
Se sai nimensä virheen takia.
Metsästäjä näki sen juomassa pentuna
ja antoi sille nimen Janoinen.
Metsästäjä myi Janoisen eläintarhaan -
mutta heidän nimensä kirjattiin väärin.
Mies sai tiikerin nimen ja päinvastoin.
Virhe oli hauska, ja nimi jäi voimaan.
Lähdetään ennen kuin joudumme pulaan.
Haluan nähdä sen läheltä.
Et ole eläintenhoitaja. Lähdetään.
Tule vain, Richard Parker.
Tämä on sinulle.
Ei!
Mitä kuvittelet tekeväsi? Oletko hullu?
Kenen luvalla tulit tänne?
Uhmasit kaikkia opetuksiani.
Halusin vain tervehtiä sitä.
Tiikeri ei ole ystäväsi. Se on eläin!
Eläimilläkin on sielu.
Olen nähnyt sen niiden silmissä.
Hae Selvam.
Oletteko varma? Pii on vasta lapsi
Tee mitä käskin
Eläimet eivät ajattele kuten me.
Jos unohtaa sen, menettää henkensä.
Tiikeri ei ole ystäväsi.
Näet sen silmissä vain omat tunteesi.
Et mitään muuta.
Pyydä anteeksi.
Mitä olet tehnyt?
Isäsi kielsi tulemasta tänne.
Anteeksi. Minä olin...
- Mitä aiot? - Minä hoidan tämän.
Aiheutat heille elinikäisen trauman.
Trauman? Poika oli menettää kätensä.
- Hän on vasta poika. - Mutta pian mies.
Tätä opetusta he eivät saa unohtaa.
Selvam!
...asettanut maan hätätilaan.
Gujaratin ja Tamil Nadun osavaltiot -
asetetaan keskushallinnon alaisuuteen.
Poliisilla on valtuudet
pidättää kapinasta vastuussa olevat.
Appan opetus muutti asioita.
Maailma ei ollut enää yhtä lumoava.
Koulu oli vain murtolukuja ja kielioppia.
Kaavoja jotka jatkuivat loputtomiin.
Kuten lempinimeni.
Yritin löytää merkitystä elämälleni.
Sitten tapasin Anandin.
Kävin musiikkitunneilla.
Kerran opettajani oli sairas
ja pyysi minua säestämään tanssituntia.
Ei. Jos ette keskity
ette voi ilmaista rakkauttanne Jumalaan.
Tuntekaa maa jalkojenne alla.
Kohdistakaa katseenne horisonttiin.
Päästäkää sielun energia ulos
abhinayan kautta.
Anandi, näytä mallia muille.
- Miksi seuraat minua? - Mitä?
Sinä seurasit minua.
Mitä tämä tarkoittaa?
Kun tanssit, teit ensin patakan.
Se tarkoittaa metsää.
Sitten teit...
Samputan. Se tarkoittaa jotain kätkettyä.
Sitten teit tämän.
Ja sitten chaturan.
Ja ihan lopuksi teit tämän.
Muut eivät tehneet sitä.
"Rakkauden jumala piileksii metsässä"?
Ei, se tarkoittaa myös lootuksen kukkaa.
"Lootuksen kukka piileksii metsässä"?
Miksi se piileksisi metsässä?
Tuo on Richard Parker.
Se on tarhan suurenmoisin eläin.
Katso miten se kääntää päätään.
Se pöyhkeilee. Kuin tanssija.
Ei, se kuuli jotain.
Se kuuntelee.
Asiasta on puhuttu kauan.
Ymmärrätkö? Pii?
- Anteeksi. Olet ollut... - Huolissani.
Perheeni vuoksi.
Eläimet ovat arvokkaampia ulkomailla.
Jos kaupungin tuki loppuu,
olemme pulassa.
Vaihtoehtoja ei ole.
Ymmärrätkö?
Mistä me oikein puhumme?
Muutamme pois Intiasta.
Mitä?
Myymme eläintarhan.
Kaupunki omistaa maan,
mutta myymällä eläimet,
voimme aloittaa uuden elämän.
Mihin me voisimme lähteä, appa?
Kanadaan. Voin saada töitä sieltä.
Myyn eläimet Pohjois-Amerikassa.
Voimme matkustaa rahtialuksella.
Asia on siis sovittu.
Seilaamme kuin Kolumbus.
Mutta Kolumbushan etsi Intiaa.
Eläintarhaa ei myydä hetkessä.
Ennen lähtöä
ehdimme särkeä toistemme sydämen.
Lupasin tietysti, että palaisin vielä.
Hassu juttu.
Muistan viimeisestä päivästä kaiken,
mutta en muista jättäneeni hyvästejä.
Pii? Ruokatarjoilu alkoi.
Piscine,
sinulla on koko elämä edessäsi.
Teemme tämän sinun ja Ravin vuoksi.
Tulisit syömään.
Kasvisateria, kiitos.
Olemme kasvissyöjiä...
Ei, ei lisää paistinkastiketta.
Ei kastiketta?
Haluan kasvisruokaa
Hän pyysi kasvisruokaa
Tämä lehmä oli vegetaristi
Nämä siat olivat vegetaristeja
Hyvin vitsikästä
vaimoni ei syö nautaa
Syököön sitten makkarat ja riisin
Tai kokatkoon itse
Miten kehtaat puhua vaimolleni noin?
Siinä on riisisi
Kokkaan seiloreille, en currynpurijoille
Mitä? Näpit irti!
Sinä olet pelkkä palvelija!
Ruokin ihmisiä, sinä ruokit apinoita!
Hei. Olen buddhalainen.
Syön riisiä paistinkastikkeen kanssa.
Laivalla paistinkastike ei ole lihaa.
Se on makua.
Maistatko?
Älä huoli.
Saamme lisää tarvikkeita Manilasta.
Annatko Appelsiinimehulle rauhoittavia?
Ei se aiheuta ongelmia.
Stressi ei tee hyvää eläimille,
ja lääke auttaa merisairauteen.
Emme halua siivota orangin oksennusta.
Vai mitä?
Isä ei ollut ennen hoitanut eläimiä itse.
Lähtö oli hänelle rankempi kuin minulle.
Eli...
- Unohdinko jotain? - Pohjustit tarinasi.
Intialainen, jolla on ranskalainen nimi,
matkaa japanilaisella aluksella Kanadaan.
Niin.
Nyt hänet pitää lähettää avomerelle ja...
Minut pitää saada uskomaan Jumalaan.
Aivan.
Kaikki ajallaan.
Olimme lähteneet Manilasta
ja saapuneet Mariaanien haudan ylle.
Alus eteni ympäristöstään piittaamatta.
Se liikkui mantereen itsevarmuudella.
Ravi? Kuulitko tuon?
- Minä nukun. - Mennään katsomaan myrskyä.
Oletko hullu? Meihin voi iskeä salama.
Se osuu ensin komentosiltaan.
Älä uhmaa myrskyä, Pii.
Lisää sadetta! Lisää sadetta!
Myrskyjen valtias!
Salama!
Amma!
Appa!
Ravi! Tulkaa ulos!
Apua!
Auttakaa!
- Mene veneeseen. - Pelastakaa perheeni!
- Älä pelkää. - Auttakaa heitä.
- Pue tämä. - Ei! Perheeni!
- Heitä pitää auttaa! - Ei ole aikaa.
Me autamme heitä.
- Kuka vapautti eläimet? - Mene!
- Isäni ei osaa uida. - Mene!
Pidä kiinni veneestä!
Laske se alas!
Mitä sinä oikein teet?
Hypätkää!
Hei! Täällä! Olen täällä!
Richard Parker? Ei!
Ei! Häivy!
Amma!
Appa! Ravi...
Anteeksi.
Anteeksi!
Hari?
Olet näköjään vielä lääketokkurassa.
Appelsiinimehu! Appelsiinimehu!
Tervetuloa Piin arkkiin.
Missä poikasesi on?
Äiti ja isä varmaan löysivät sen.
He kaikki tulevat pian.
Haloo!
Kuuleeko kukaan?
Ei!
Lopeta! Lopeta heti!
Ei, ei!
Olen pahoillani.
Minulla ei ole merisairauslääkettä.
Tarvikkeita!
Hyvä!
Ei!
Ala tulla!
Nimeni on Pii Patel.
Alukseni haaksirikkoutui.
Olen pelastusveneessä yksin
tiikerin kanssa.
Lähettäkää apua.
Jumala, uskon itseni käsiisi.
Olen käytettävissäsi.
Haluan tietää, mitä tuleman pitää.
Näytä minulle.
Vedessä ei ole viivoja.
Valmistautukaa henkiinjäämistaisteluun.
Jakakaa ruokailu-, vahti-ja lepovuorot.
Älkää juoko virtsaa tai merivettä.
Puuhastelkaa mutta välttäkää rasitusta.
Mieli pysyy vireänä pelaamalla korttia
tai "Arvaa mitä näen" -peliä.
Myös yhteislaulu piristää aina.
Tarinoiden kertominen on suositeltavaa.
Tärkeintä on olla menettämättä toivoa.
Merisairaus lannistaa helposti mielen.
Sivuaallokko tuntuu erityisen ikävältä.
Ajoankkuri pitää keulan kohti tuulta.
Sen avulla voi helpottaa pahoinvointia.
Jos veneessä on myös vaarallinen peto,
on suositeltavaa vallata oma reviiri.
Kokeile seuraavaa. Ensimmäinen vaihe:
odota, että aallokko on kohtuullista.
Toinen vaihe: suuntaa keula aallokkoon
ja puhalla pilliin rauhoittavasti.
Kolmas vaihe: suuntaa laita aallokkoon
ja puhalla pilliin aggressiivisesti.
Eläin alkaa yhdistää pillin äänen
aaltojen aiheuttamaan pahoinvointiin.
Vastaavia metodeja on käytetty jo kauan,
mutta ei yleensä avomerellä.
Saanko fanfaarin!
Saanko rummunpärinää!
Valmistautukaa hämmästymään.
Teitä odottaa opettavainen esitys.
Show, jota olette odottaneet,
on juuri alkamassa!
Oletteko valmiita näkemään ihmeen?
Saanko esitellä:
uskomaton bengalintiikeri!
Hei. Pahoittelen epätasaista menoa.
Minun! Ymmärrätkö? Sinun, minun!
Ymmärrätkö?
Neljäs vaihe:
unohda ensimmäiset kolme vaihetta.
Richard Parker, toin sinulle vettä.
Tiikeri syö viisi kiloa lihaa päivässä.
Richard Parkerilla on pian nälkä.
Tiikerit ovat hyviä uimareita
eikä vesi välillämme suojele minua.
Minun pitää hankkia sille syömistä.
Koska tiikerit ovat lihansyöjiä,
minun pitää oppia kalastamaan.
Muuten päädyn tiikerin ateriaksi.
Kärsivällisyyttä!
Mitä minä teen?
Odota. Yritän ajatella.
32 rasiallista keksejä.
93 tölkkiä vettä.
Anteeksi.
Kiitos, Vishnu,
että muutuit kalaksi ja pelastit meidät.
Kiitos!
Olin tuonut ruoat lautalle turvaan.
Idiootti.
Nälkä opettaa uusia asioita itsestä.
Pidä hyvänäsi.
Minun!
En voi jatkuvasti vaarantaa henkeäni.
On aika ratkaista tämä.
Meidän pitää opetella kommunikoimaan.
Ehkä Richard Parkeria voi kouluttaa.
Ei!
Hyvä.
Mene, Richard Parker.
Mene kotiisi. Jätän sinut rauhaan.
Kunnioitan reviiriäsi.
Mene nyt.
Onnistuin!
Miten pieni varjo voikin ilahduttaa niin?
Miten ämpäristä, veitsestä ja kynästä
voi tulla suurimmat aarteeni?
Miten tiikerin seura voi rauhoittaa?
Tällaisina hetkinä muistan,
että se on yhtä kokematon kuin minä.
Vartuimme saman isännän kasvattamina.
Nyt olemme orpoja, eri isännän armoilla.
Ilman Richard Parkeria olisin jo kuollut.
Se pitää minut valppaana.
Sen hoitaminen antaa minulle päämäärän.
Delfiinejä.
Hei, Richard Parker!
Tärkeintä on olla menettämättä toivoa.
8, 5, 5, 0, 3, 6, 6,
0, 8, 0, 1,
3, 6, 0, 4, 6, 6, 8...
Mitä sinä katselet?
Puhu minulle.
Kerro mitä näet.
Sanat ovat kaikki, mitä minulla on.
Kaikki on sekaisin, palasina.
En enää erota unia todellisuudesta...
Myrsky, Richard Parker.
Ylistäkää Jumalaa!
Maailmojen valtiasta!
Hän on myötätuntoinen ja armelias!
Tule ulos.
Richard Parker, sinun pitää nähdä tämä.
Miten kaunista!
Älä piileskele! Hän on tullut luoksemme!
Tämä on ihme!
Tule katsomaan Jumalaa, Richard Parker.
Miksi pelottelet sitä?
Hyvä Jumala.
Menetin perheeni. Menetin kaiken!
Mitä sinä vielä haluat?
Anteeksi, Richard Parker.
Teemme kuolemaa, Richard Parker.
Olen pahoillani.
Amma, appa, Ravi...
Olen iloinen, että näen teidät pian.
Tunnetko sateen?
Jumala, kiitos että sain sinulta elämän.
Nyt olen valmis.
Richard Parker?
Anteeksi.
Väistäkää.
Voisitteko väistää?
Älkää nyt viitsikö.
Häipykää. Tämä on minun sänkyni.
Oliko se ihmisen hammas?
Saari oli lihansyöjä.
Niin kuin kärpäsloukku?
Niin, koko saari.
Kasvit, lampien vesi, jopa maaperä.
Päivisin lammet olivat makeavetisiä.
Öisin jokin muutti veden hapoksi,
joka syövytti kalat
ja säikytti mangustit ja Richard Parkerin.
Mistä hammas oli peräisin?
Vuosia aiemmin joku toinen poloinen
oli kaiketi ajautunut saarelle
ja luullut voivansa elää siellä.
Saari otti takaisin kaiken mitä antoi.
Hänellä oli vain mangustit seuranaan.
Miten yksinäinen hän olikaan.
Lopulta hän kuoli, ja saari söi hänet.
Jäljelle jäivät vain hänen hampaansa.
Olisin kuollut samoin, jos olisin jäänyt.
Yksin ja unohdettuna.
Oli pakko yrittää palata ihmisten pariin.
Seuraavana päivänä valmistauduin lähtöön.
Täytin vesivarastoni,
söin vatsani täyteen merilevää
ja pyydystin mangusteja Richard Parkerille.
En voinut lähteä ilman sitä.
Se olisi kuollut.
Niinpä odotin sen paluuta.
Tiesin että se tulisi.
Richard Parker!
Saarta ei ole sittemmin nähty.
Eikä niistä puista kerrota kirjoissa.
Mutta ilman saarta minä olisin kuollut.
Samoin, jos en olisi löytänyt hammasta.
Vaikka Jumala näytti hylänneen minut,
Hän katsoi perääni.
Hän näytti unohtaneen kärsimykseni,
mutta katsoi perääni.
Kun toivoni hiipui, Hän soi lepoa
ja antoi sitten merkin jatkaa matkaa.
Lopulta päädyimme Meksikon rannikolle.
Voimani olivat täysin lopussa.
Olin niin lähellä pelastumista,
mutta pelkäsin hukkuvani.
Ryömin maihin ja lyyhistyin hiekalle.
Ranta oli pehmeä ja lämmin
kuin Jumalan poski kasvojani vasten.
Ja jossain Hän hymyili minulle.
Jaksoin tuskin hievahtaakaan.
Niinpä Richard Parker meni edeltä.
Se venytteli ja asteli rantaa pitkin.
Viidakon laidalla se pysähtyi.
Olin varma, että se katsoisi minua,
luimistaisi korviaan ja murisisi.
Että se toisi suhteemme päätökseen.
Mutta se vain tuijotti viidakkoon.
Ja sitten Richard Parker,
peto, joka oli pitänyt minut hengissä,
katosi elämästäni ikuisiksi ajoiksi.
Myöhemmin eräs lajitoverini löysi minut.
Hän haki apua, ja minut kannettiin pois.
Itkin kuin lapsi.
En siksi, että olin selvinnyt hengissä,
vaan koska Richard Parker ei hyvästellyt.
Se särki sydämeni.
Isäni oli oikeassa.
Richard Parker ei pitänyt minua ystävänä.
Se ei edes vilkaissut taakseen.
Uskon silti, että sen silmissä
näkyi muutakin kuin omat tunteeni.
Tiedän sen. Tunsin sen.
Vaikka en voikaan todistaa sitä.
Menetin paljon.
Perheeni, eläintarhan, Intian, Anandin.
Loppujen lopuksi elämä on luopumista.
Mutta eniten satuttaa
hyvästien sanomatta jättäminen.
En saanut tilaisuutta kiittää isääni.
Ja kertoa, että ilman hänen opetuksiaan
en olisi selvinnyt.
Olisinpa sanonut Richard Parkerille:
"Se on ohi. Me selvisimme."
"Pelastit henkeni. Rakastan sinua."
"En unohda sinua koskaan."
"Olkoon Jumala kanssasi."
En tiedä mitä sanoa.
Tarinaa on vaikea uskoa, vai mitä?
Siinä on sulateltavaa.
Mitä se kaikki mahtaa tarkoittaa?
Miksi sen pitäisi tarkoittaa mitään?
Jotkin kohdat olivat aika uskomattomia.
Olin ainoa henkiin jäänyt,
joten laivayhtiö lähetti kaksi miestä
puhuttamaan minua sairaalaan.
Minulla on kopio raportista.
Vakuutuskorvausten takia
he halusivat tietää, miksi alus upposi.
Hekään eivät uskoneet minua.
Mangusteja kuhiseva lihansyöjäsaari,
jota kukaan ei ole nähnyt?
Niin, aivan kuten kerroin.
Banaanit eivät kellu.
Mitä höpiset?
Oranki muka ajelehti banaanien päällä.
Banaanit eivät kellu.
Oletko varma?
Tietysti kelluvat. Kokeile vaikka.
Emme tulleet puhumaan banaaneista.
Kerroin pitkän tarinan ja olen väsynyt.
Tulimme koska japanilainen alus upposi.
En unohda sitä koskaan.
Menetin koko perheeni.
Anna pojalle vettä
Tarkoitus ei ole painostaa sinua.
Ja otamme vilpittömästi osaa suruusi.
Mutta tulimme kaukaa,
eikä uppoamissyy ole vieläkään selvä.
Koska en tiedä sitä.
Jokin herätti minut. Ehkä räjähdys.
Sitten alus upposi.
Mitä te vielä tahdotte?
Tarinan, jonka kehtaamme kertoa.
Tarvitsemme yksinkertaisemman tarinan,
jonka yhtiö ymmärtää.
Tarinan, jonka voimme uskoa.
Jossa ei ole ennennäkemättömiä asioita?
Niin.
Ei yllätyksiä, eläimiä eikä saaria.
Niin. Pelkkä totuus.
Mitä sinä sitten teit?
Kerroin toisen tarinan.
Neljä selvisi.
Kokki ja merimies olivat jo veneessä.
Kokki auttoi minut kyytiin.
Äiti kellui banaanitertun varassa.
Kokki oli kuvottava mies.
Hän söi rotan.
Meillä oli ruokaa, mutta hän löysi rotan,
kuivatti sen auringossa ja söi sen.
Hän oli oikea elukka.
Mutta hän oli kekseliäs.
Hän keksi pyytää kaloja lautan avulla.
Olisimme kuolleet ilman häntä.
Merimies oli se kastikkeensyöjä.
Emme ymmärtäneet häntä, mutta hän kärsi.
Hänen säärensä oli murtunut.
Yritimme auttaa, mutta sääri tulehtui
ja kokki sanoi, että jotain pitää tehdä.
Äidin ja minun piti pidellä merimiestä.
Uskoin, että se oli pakko tehdä.
Minä hoin: "Anteeksi. Anteeksi."
Merimies vain tuijotti minua.
En ymmärrä, miksi hänen piti kärsiä niin.
Kuulen hänet yhä.
Buddhalainen, joka söi paistinkastiketta.
Emme pystyneet pelastamaan häntä.
Seuraavana aamuna kokki sai kalan.
En heti tajunnut, mitä hän oli tehnyt,
mutta äiti oli raivoissaan.
"Älä valita", kokki sanoi.
"Tarvitsemme ruokaa tai kuolemme."
"Miten saatoit?" äiti sanoi.
"Poika kuoli, jotta saisit syöttejä!"
Kokki raivostui ja aikoi lyödä äitiä,
mutta äiti läimäisi häntä kasvoihin.
Olin järkyttynyt.
Luulin, että kokki tappaisi äidin.
Mutta ei hän tappanut.
Kokki ei tyytynyt pelkkiin syötteihin.
Merimies...
Hän koki rotan kohtalon.
Kokki oli neuvokas mies.
Viikkoa myöhemmin hän...
Se oli minun syytäni.
En saanut napattua kilpikonnaa.
Se lipsahti käsistäni ja pakeni.
Kokki iski minua nyrkillä. Näin tähtiä.
Äiti alkoi takoa kokkia nyrkeillään
ja huusi: "Julmuri!"
Äiti käski minut lautalle.
Luulin, että hän tulisi perässä...
Miksi en käskenyt hänen mennä ensin?
Mietin sitä joka päivä.
Käännyin kohti venettä ja näin veitsen.
En voinut tehdä mitään.
En voinut kääntää katsettani.
Kokki heitti äidin ruumiin mereen.
Sitten hait tulivat, ja näin miten...
Minä näin.
Seuraavana päivänä tapoin kokin.
Hän ei edes pannut vastaan.
Hän tiesi ylittäneensä rajan.
Tein hänelle saman kuin hän merimiehelle.
Hän oli julma mies, ja mikä pahinta...
Hän teki minusta julman.
Joudun elämään sen kanssa.
Olin yksin pelastusveneessä
keskellä Tyyntä valtamerta.
Ja minä selvisin.
Miehet eivät kysyneet enää mitään.
He eivät näyttäneet pitävän tarinastani,
mutta he kiittivät ja toivottivat onnea.
Eli tarinat...
Sekä seepra että merimies
katkaisivat jalkansa.
Hyeena tappoi seepran ja orangin.
Eli hyeena on kokki.
Merimies on seepra.
Äitisi on oranki.
Ja sinä olet...
...tiikeri.
Saanko kysyä jotain?
Totta kai.
Olen kertonut sinulle kaksi tarinaa.
Kumpikaan ei selitä aluksen uppoamista
ja kumpaakaan ei voi todistaa todeksi.
Kummassakin tarinassa alus uppoaa,
perheeni kuolee ja minä kärsin.
Totta.
Kummasta tarinasta pidit enemmän?
Siitä, jossa oli tiikeri.
Se on parempi tarina.
Kiitos.
Sama pätee Jumalaan.
Mamaji oli oikeassa.
Tarinasi on uskomaton.
- Saanko tosiaan kirjoittaa sen? - Tietysti.
Siksihän mamaji sinut tänne lähetti.
Vaimoni saapui. Jäätkö syömään?
- Onko sinulla vaimo? - Ja kaksi lasta.
Tarinallasi on onnellinen loppu.
Siitä päätät sinä.
Tarina on nyt sinun.
"Herra Patelin uskomaton tarina
on vertaansa vailla."
"Harva on selvinnyt merellä yhtä kauan
eikä yksikään samassa veneessä
täysikasvuisen bengalintiikerin kanssa."
Meillä on vieras. Esittelen teidät.
- Hei. - Hauska tutustua.
Adita. Ravi.
Katja Paanala www.O P E N S U B T I T L E S.org Broadcast Text International