PIJEV ŽIVOT
Dakle, odgajani ste u zoološkom vrtu? - Rođen i odgajan
u Pondičeriju, onda je to bio francuski deo Indije.
Moj otac je posedovao zoološki vrt.
Na brzaka me je doneo na svet herpetolog,
koji je bio tamo da obiđe bengalskog varana.
Majka i ja smo bili dobro,
ali je siroti gušter pobegao,
i bio zgažen na zastrašujući način.
Karma, a?
Božja volja.
Kakva priča.
Pretpostavljao sam da je vaš otac bio matematičar, zbog vašeg imena.
Ni izdaleka, nazvan sam po bazenu.
Postojao je bazen po imenu "Pi"?
Vidite, moj stric Fransis je rođen sa previše vode u plućima.
Kažu da je doktor vitlao okolo Fransisa držeći ga za članke, da izbaci vodu.
I zbog toga Fransis ima ogromne grudi i mršave noge,
što ga je učinilo sjajnim plivačem.
Da li je Fransis zaista vaš stric, on kaže da je bio prijatelj vašeg oca?
Pa, on je moj "počasni" stric. Zovem ga "Mamadži".
Očev najbolji prijatelj, moj plivački guru.
Trenirao sam triput nedeljno u Aštonu,
njegove lekcije će mi spasiti život na kraju.
Usta puna vode neće ti nauditi.
Ali panika hoće.
Zapamti da sada dišeš, nemoj da zadržavaš dah.
Dobar dečko.
Nadam se da vam ne smeta vegetarijanska kuhinja. - Ne. Nikako.
A vaše ime? - A?
Mislim da ste hteli da mi ispričate kako ste dobili ime.
O, da! Dobio sam ga zbog nečega što je Mamadži jednom rekao mom ocu.
Vidite, većina turista sakuplja razglednice
i nakit u vidu šoljica za čaj, ali ne i Mamadži.
Mamadži sakuplja bazene.
On pliva u svakom bazenu na koji naiđe.
Jednog dana, Mamadži je rekao mom ocu, da je od svih bazena na svetu,
najlepši bio javni bazen u Parizu.
Da je voda tamo bila toliko bistra
da si mogao da praviš jutarnju kafu njome.
Da je jedno plivanje tamo promenilo njegov život.
Pre nego da se rodim, rekao je,
"Ako hoćete da vaš sin ima čistu dušu",
"morate jednog dana da ga odvedete da pliva u Pisin Molitoru."
Nikada nisam razumeo zašto je to moj otac toliko primio ka srcu.
Ali jeste.
I bio sam nazvan Pisin Molitor Patel.
Zamislite mene kako pokušavam da objasnim to ime.
Jedva da sam napunio 11 godina, pre da...
Hej, "Pišanje"!
Da li piškiš sada?
Pogledajte ga, piški.
Jednom rečju, moje ime je prešlo sa elegantnog francuskog bazena
na smrdljivi indijski klozet.
Svuda sam "piškio".
Nema pišanja u školskom dvorištu!
Čak je i učitelj to počeo da radi. Nenamerno, naravno.
Dakle... Šta je učinilo da čajnik toliko brzo ispusti paru?
Pišanje?
Rekao je "pišanje", narode.
Pišanje!
Dosta!
Kada smo se vratili naredne godine u školu,
od prvog dana bio sam pripremljen.
Prisutan, gospodine! - Pisin Patel.
Dobro jutro. Ja sam Pisin Molitor Patel.
Poznat kao:
"Pi". Šesnaesto slovo grčke azbuke.
Koje se takođe koristi u matematici da predstavi odnos
obima bilo kog kruga i njegovog prečnika.
Iracionalni broj beskonačne dužine, obično se zaokružuje na 3 cifre,
kao 3.14.
Pi.
Veoma impresivno, Pi.
Sada sedi.
Arvelu Sami? - Prisutan. - I od onda, bili ste Pi?
Pa ne, ne baš.
Dobar pokušaj, Pišanje.
Ali još sam imao ceo dan pred sobom.
Čas francuskog je bio sledeći.
Zovem se Pisin Molitor Patel.
Alijas: Pi.
Onda geografija. - Ovo su prve 20 cifre posle decimale broja pi.
Poslednji čas tog dana bila je matematika.
4...
3...
7...
5...
5... 8... 5... 8...
Tačno je! On stvarno ovo radi!
Do kraja dana, ja sam bio Pi Patel, legenda škole.
Mamadži kaže da ste legenda među mornarima, je li?
Tamo, sasvim sam. - Ja čak ni ne umem da jedrim.
I nisam bio sam tamo, Ričard Parker je bio sa mnom.
Ričard Parker?
Mamadži mi nije sve rekao,
samo je rekao da treba da vas potražim kada se vratim u Montreal.
Pa šta ste radili u Pondičeriju? - Pisao sam roman.
Uzgred, uživao sam u vašoj prvoj knjizi.
Ova nova se dešava u Indiji?
Ne, zapravo u Portugalu. Ali je jeftinije živeti u Indiji.
Radujem se čitanju.
Ne možete.
Batalio sam je. 2 godine sam pokušavao da joj udahnem život,
i onda je ona jednog dana...
napravila pauzu, zakašljala se i umrla.
Žao mi je.
Sedeo sam jednog popodneva u kafiću u Pondičeriju,
kunjao sam zbog gubitka, kada je
starac za susednim stolom započeo razgovor. - Da, Mamadži radi to.
Kada sam mu ispričao o svojoj nezavršenoj knjizi, rekao mi je,
"Kanađanin. Pođimo do francuskog dela Indije,
i potražimo priču. Dakle, prijatelju moj,
poznajem Indijca u francuskom delu Kanade
sa najneverovatnijom pričom za pričanje.
Mora da je sudbina da vas dvojica treba da se sretnete."
Nisam pričao o Ričardu Parkeru mnogo godina.
Šta vam je Mamadži već rekao?
Rekao je da imate priču koja će me naterati da verujem u Boga.
To bi rekao i za ukusan obrok.
A što se tiče Boga, mogu vam samo ispričati svoju priču.
Vi ćete sami odlučiti u šta verujete.
Pošteno.
Onda da vidimo, odakle da počnemo?
Pondičeri,
je francuska rivijera Indije.
Na ovom mestu, najbliže okeanu,
možda pomislite da ste na jugu Francuske.
Nekoliko blokova u unutrašnjosti, postoji kanal.
Malo iza njega je indijski Pondičeri.
A muslimanska četvrt je na zapadu.
Kada su nam Francuzi vratili Pondičeri 1954,
grad je odlučio da je neka vrsta komemoracije prikladna.
Moj otac je bio pametan biznismen. Pala mu je jedna ideja na pamet.
Upravljao je hotelom i dobio je ideju da otvori zoološki vrt
u lokalnoj botaničkoj bašti umesto njega.
Kao što se isto desilo da je moja majka bila botaničar u botaničkoj bašti.
Upoznali su se, venčali i jednu godinu kasnije, moj brat Ravi je rođen.
Ja sam se rodio 2 godine posle toga.
Zvuči čarobno. Odrastati u...
Amen.
Hajde da jedemo.
Nisam znao da Hindusi kažu amen.
Hindusi katolici. - Hindusi katolici?
Stignemo da se osećamo krivim pred stotinu bogova, umesto jednog.
Ali vi ste najpre Hindus.
Niko od nas ne poznaje Boga dok nas neko ne upozna.
Najpre sam upoznao Boga kao Hindus.
Postoje 33 miliona bogova u hindiustičkoj religiji.
Kako mogu da ne spoznam nekolicinu njih?
Najpre sam se susreo sa Krišnom.
Jašuda je jednom optužila Krišnu da jede zemlju.
"Fuj, fuj, ti nevaljali dečače, ne treba to da radiš."
Ali on nije!
To je ono što joj je on rekao, "Nisam jeo zemlju."
Jašuda je rekla, "Nisi? Dobro onda..."
"Otvori usta."
Pa je Krišna otvorio usta.
I šta misliš da je Jašuda videla? - Šta?
Videla je u Krišninim ustima ceo univerzum.
Bogovi su bili moji superheroji dok sam odrastao.
Hanuman, Bog majmun.
Podigao je čitavu planinu da spasi svog prijatelja, Lakšmana.
Ganiš, slonoglavi,
rizikovao je svoj život da odbrani čast svoje majke, Parvati.
Višnu, vrhovna duša,
izvor svega.
Višnu spava, plutajući po bezobalnom kosmičkom okeanu,
i mi smo bit njegovih snova.
Predstava.
Nemojte da dozvolite da vas priče i bele laži zavaraju, momci.
Religija je tama.
Moj dragi tata je smatrao sebe delom nove Indije.
Kao dete, imao je dečju paralizu.
Ležao je u krevetu obavijen bolom, pitajući se gde je Bog.
Na kraju, Bog ga nije spasio, zapadnjačka medicina jeste.
Moja mama je otišla na koledž i mislila je
da je njena porodica takođe deo nove Indije.
Ali onda su je se njeni roditelji odrekli,
jer su mislili da se udaje za osobu nedostojnu nje.
Naša religija je bila jedina veza koju je imala sa prošlošću.
Susreo sam se sa Hristom kada sam imao 12 godina.
Posećivali smo rođake, uzgajivače čaja u Monaru.
Bili smo treći dan tamo, Ravi i ja smo bili užasno smoreni.
Izazov. Dajem ti dva rupija.
Utrči u onu crkvu, i popij svetu vodicu.
Mora da si žedan.
Evo.
Doneo sam ti ovo.
Zašto bi Bog uradio to?
Zašto bi poslao sopstvenog sina da pati zbog grehova običnih ljudi?
Jer nas voli.
Bog je učinio sebe prijemčivim nama, ljudima, kako bi mogli da ga razumemo.
Ne možemo mi razumeti Boga niti njegovo savršenstvo.
Ali možemo razumeti Božjeg sina,
i njegovu patnju, budući da smo braća.
To nije imalo smisla!
Žrtvovati nevine da ispaštaju za grehove krivih,
kakva je to ljubav?
Ali ovog sina, nisam mogao da izbacim iz glave.
Ako je Bog toliko savršen, a mi nismo,
zašto bi hteo da stvori sve ovo?
Zašto smo mu mi uopšte potrebni?
Sve što treba da znaš je da nas on voli.
Bog je toliko voleo ovaj svet da je dao svog jedinog sina.
Što sam duže slušao sveštenika,
sve više je počinjao da mi se sviđa Božji sin.
Hvala ti Višnu što si me upoznao sa Hristom.
Pronašao sam veru kroz hinduizam, a Božju ljubav kroz Hrista.
Ali Bog nije još završio sa mnom.
Bog deluje na misteriozne načine.
Tako da se desilo da mi se opet ukazao,
ovog puta u ime Alaha.
Moj arapski nikada nije bio nešto dobar.
Ali zvuk i osećaj reči privukli su me bliže Bogu.
Izvodeći "salat", zemlja koju sam dotakao postala je sveta zemlja,
i pronašao sam osećaj spokojstva i bratstva.
Ova jagnjetina je izvrsna.
To je najbolje jelo na stolu.
Sve ostavljaš nedovršeno.
Samo ti treba da se preobratiš u još tri religije, Pisine,
i provešćeš život po hodočašćima.
Da li ćeš ići u Meku ove godine, Svami Isuse?
Ili u Rim za svoje ustoličenje kao pape?
Ne glupiraj se. Kao što ti voliš kriket, Pi ima svoja interesovanja.
Ne, Gita, Ravi ima pravo, znaš?
Ne možeš da pratiš tri različite religije u isto vreme, Pisine.
Zašto da ne? - Jer, verovanje u sve to u isto vreme,
je isto kao i neverovanje u bilo šta iole.
Mlad je, Santoše. Još traži svoj put.
A kako može naći svoj put, ako ne izabere putanju?
Slušaj, umesto skakanja sa jedne religije na drugu,
zašto ne počneš sa rezonovanjem.
Za nekoliko stotina godina,
nauka nas je odvela dalje u razumevanju univerzuma,
nego što je religija za 10.000 godina.
To je tačno.
Tvoj otac je u pravu.
Nauka nas može više naučiti o tome šta je tamo,
ali ne i šta je ovde.
Da. Neki jedu meso, neki jedu povrće.
Ne očekujem da se svi složimo oko svega, ali,
mnogo bih više voleo da su te ubedili da veruješ u nešto sa čime se ne slažem,
nego da sve prihvataš slepo.
A to počinje sa racionalnim razmišljanjem
Razumeš?
Dobro.
Hteo bih da budem kršten.
Dakle, vi ste hrišćanin i musliman.
I Hindus, naravno. - I Jevrej, pretpostavljam.
Predavao sam na tečaju o kabali na univerzitetu.
I zašto da ne? Vera je kuća sa mnogo soba.
Ali nema sobe za sumnju? - Mnogo. Na svakom spratu.
Sumnja je korisna. Održava veru u životu.
Naposletku, ne možete znati snagu svoje vere ako ne bude iskušana.
Gde je Selvan? Ne treba da budemo ovde bez njega.
Prestani da brineš.
Video sam kako ovo radi hiljadu puta.
Hoću da upoznam našeg novog tigra.
Pi! - Zdravo? Ričarde Parkeru?
Tigar?
Ričard Parker je bio tigar. - Da, dobio je ime zbog greške u pisanju.
Lovac ga je uhvatio kako pije vodu sa potoka kada je bio mladunac,
i nazvao ga je "Žedni".
Kada je Žedni porastao, lovac ga je prodao našem zoološkom vrtu,
ali se ime zamenilo tokom papirologije.
Lovac je naveden kao Žedni, a tigar je nazvan Ričard Parker.
Smejali smo se zbog toga.
A ime se zadržalo.
Idemo...
Pre nego što upadnemo u nevolju!
Hoću da ga bliže vidim.
Ti nisi čuvar zoološkog vrta!
Hajde!
Tako je, Ričarde Parkeru.
To je za tebe.
Ne!
Šta si mislio?
Da li si poludeo? Ko ti je dao dozvolu da se vratiš ovde?
Ignorisao si sve što sam te naučio?
Samo sam hteo da ga pozdravim.
Misliš da ti je tigar prijatelj.
On je životinja, nije ti drug u igri.
Životinje imaju duše.
Video sam to u njihovim očima.
Pronađi Selvana.
Sigurni ste, gospodine? Pi je samo dečak. - Učini to. Hajde!
Životinje ne razmišljaju kao mi što radimo.
Ljudi koji zaborave to, poginu. Taj tigar...
ti nije prijatelj.
Kada pogledaš u njegove oči,
vidiš kako se sopstvene emocije odbijaju nazad ka tebi.
Ništa više.
Ne budi glup. Reci da ti je žao.
Šta si uradio, Pisine?
Znaš šta ti je otac rekao o vraćanju ovde?
Žao mi je.
Bio sam...
Na šta si mislio? - Ovo je između oca i njegovih sinova.
Selvane, pusti ga!
Rekao je da mu je žao. Uplašićeš ih do kraja života.
Da ih uplašim? Taj dečak umalo je izgubio ruku.
Ali on je još dečak. - Postaće muškarac i pre nego što misliš.
A ovo je lekcija koju ne želim nikada da zaboravi.
Selvane!
...opasnost, tako da je proglašeno vanredno stanje u zemlji.
Sledeći direktivu, poslovi kulture...
Stvari su se promenile nakon tatine lekcije.
Svet je izgubio nešto od svoje čarolije.
Škola je bila dosadna, ništa osim činjenica, razlomaka i francuskog.
Reči i šeme koju su se nastavljale bez kraja,
poput mog iracionalnog nadimka.
Postao sam nespokojan,
tražio sam nešto što može da mi vrati smisao života.
I onda, upoznao sam Anandi.
Majka me je naterala da studiram muziku.
I jednog dana, moj profesor je došao gripljiv.
Pitao je da li mogu da zauzmem njegovo mesto, da dajem ritmove za čas plesa.
Ne!
Ako se ne koncentrišete, ne možete izraziti svoju ljubav Božju kroz ples.
Osetite tlo pod nogama.
Proširite vaše vidike.
Neka ta spiritualna energija prođe kroz vas i isteče u svet.
Kroz "bineju".
Anandi, dođi napred, vodi ih.
Zašto me pratiš?
Šta? - Pratio si me.
Šta ovo znači?
U plesu, prešla si od "batanke",
što znači šuma,
a onda si uradila... i uradila si...
"sanputu", što znači nešto što je sakriveno.
Nakon toga si uradila ovo.
A onda si uradila "čaturu".
Ali na samom kraju, uradila si ovo.
Nijedna od drugih plesačica nije to uradila.
Šta si mislila, da se ljubav Božja skriva u šumi?
Ne, to takođe znači "lotusov cvet".
Cvetovi lotusa se kriju u šumi?
Zašto bi se cvet lotusa krio u šumi?
Ovo je Ričard Parker.
On je najkrasnija životinja koju smo ovde ikada imali.
Pogledaj kako okreće glavu.
Razmeće se, poput plesača.
Ne. Čuo je nešto.
On sluša, vidiš li?
Razgovarali smo o tome već neko vreme.
Da li razumeš šta ti kažem?
Pi!
Izvini, ti si...
Zabrinut.
Za svoju porodicu.
Za životinje koje su daleko vrednije u inostranstvu nego ovde u Indiji.
I ako gradsko veće prestane da nas dotira, ne znam šta ćemo.
Moramo da uradimo ono što je korisno.
Da li razumete?
Izvini, o čemu pričamo?
Napuštamo Indiju.
Šta?
Prodajemo zoološki vrt.
Zoološki nikada nije bio naš da ga prodamo,
zemljište pripada gradu. Ali životinje su naše.
Ako ih prodamo, imaćemo dovoljno da započnemo novi život.
Ali kuda ćemo?
Naš život je ovde, tata! - U Kanadu.
Imam neke poslovne mogućnosti u Vinipegu.
Poslaću većinu životinja brodom na prodaju u Severnu Ameriku,
možemo putovati teretnjakom.
Dakle, rešeno je.
Plovićemo poput Kolumba.
Ali Kolumbo je tražio Indiju!
Potrebno je puno posla da se smesti zoološki vrt.
Pre nego što smo otišli,
Anandi i ja smo imali dosta vremena da slomimo srce jedno drugome.
Naravno, obećao sam da ću se jednog dana vratiti.
Zanimljivo je to...
Sećam se svega drugoga u vezi sa poslednjim našim danom.
Ali se ne sećam da sam rekao "zbogom".
Pi? Služe večeru ispod.
Pisine.
Imaš ceo život pred sobom.
Ovo radimo zbog tebe i Ravija.
Uđi unutra i večeraj nešto.
Vegetarijansku hranu, molim.
Moji sinovi i ja smo vegetarijanci.
Da li imate išta...? Ne, ne, ne.
Nemojte sos.
Nećete sos?
Ne, hoću nešto za vegetarijance.
Nema problema. - Pardon.
Pitala je da li imate nešto za vegetarijance?
Krava koja je proizvela ovu džigericu bila je vegetarijanac,
svinje koje su završile u kobasicama bile su vegetarijanci. - Vrlo smešno.
Ali moja žena ne jede džigericu.
Nema problema.
Onda ona može da jede kobasicu, pirinač i sos.
Ili možete da spremate sopstvenu hranu.
Kako se usuđuješ da tako pričaš sa mojom ženom?
Evo vašeg pirinča.
Kuvam za mornare...
ne za ljude koji jedi kari.
Šta si rekao? - Skloni se od mene!
Šta misliš da si? Ništa do sluga!
Ja hranim ljude! Vi hranite majmune!
Zdravo.
Ja sam srećni budista.
Jedem pirinač zajedno sa sosom.
Siguran sam, sos nije meso.
Ukusno. Pokušali ste?
Ne brini.
Imaćemo mnogo svežih zaliha nakon što stanemo u Manili.
Zašto dajemo sredstva za umirenje Soku od Pomorandže?
Neće on izazvati nikakve probleme.
Stres zbog putovanja nije dobar po životinje,
i pomaže oko morske bolesti.
Ne želimo da čistimo,
nakon što orangutan dobije morsku bolest.
Je li?
Moj otac je bio biznismen.
Nikada se nije brinuo o životinjama lično.
Shvatio sam da napuštanje Indije mora da je bilo teže za njega nego za mene.
Dakle?
Nego, jesam li nešto zaboravio?
Mislim da ste postavili temelje priče.
Dosad, imamo indijskog dečaka nazvanog po francuskom bazenu,
i japanski brod pun životinja, koji se uputio za Kanadu.
Da!
Sada moramo da pošaljemo našeg dečaka usred Tihog okeana, i...
I da me naterate da verujem u Boga.
Aha. Stići ćemo i dotle.
Bili smo četiri dana udaljeni od Manile, iznad Marijanskog rova,
najdubljeg mesta na zemlji.
Naš brod, Simsum, nastavljao je da ide napred,
kategorički ravnodušan na okolinu.
Pomerao se sporim masivnim samopouzdanjem kontinenta.
Da li si čuo to, Ravi? - Da, šta misliš?
To je oluja, idemo da gledamo.
Da li si lud?
Pogodiće nas grom.
Ne, neće nas, prvo će pogoditi most.
Ne iskušavaj oluju, Pi.
Hej! Ura!
Božja oluja!
Mama!
Tata!
Ravi!
Izlazite! Izlazite!
Molim vas, spasite moju porodicu!
Ne plaši se, važi!? Ostani ovde!
Morate da pomognete mojoj porodici!
Morate da im pomognete!
Moja porodica je tamo!
Pođite smesta! Moramo da idemo! - Ko je pustio sve životinje van, a?
Moramo odmah da idemo! - Ne, molim vas, moj otac!
On mora da ide!
Tamo! Pogledajte tamo!
Zebra! Zebra!
Hej!
Ovamo! Ovamo!
Ričard Parker?
Ne! Ne!
Ne! Odlazi! Beži!
Mama!
Tata!
Ravi!
Žao mi je.
Žao mi je!
Izgleda kao da te uticaj lekova još nije napustio.
Soku od Pomorandže!
Dobrodošao na Pijevu arku.
Gde ti je sin, Soku od Pomorandže?
Ne brini. Kladim se da su ga majka i otac našli.
Svi oni će biti ovde uskoro.
Zdravo!
Bilo ko!
Nemoj!
Prestani! Nemoj! Prestani! Prestani!
Nemoj!
Izvini, Soku od Pomorandže.
Nemam nikakav lek za tebe protiv morske bolesti.
Da li je tako?
PREŽIVLJAVANJE NA MORU
Nemoj! Nemoj!
Hajde! Hajde!
Zovem se Pi Patel.
Doživeo sam brodolom.
Ja sam u čamcu za spasavanje, sam...
sa tigrom.
Molim vas, pošaljite pomoć.
Bože...
Dajem Ti sebe.
Ja sam Tvoj sluga.
Šta god da naiđe, želim da znam.
Pokaži mi.
Nema konopaca.
Postaviti stvari na svoje mesto,
učvrstiti se na sigurnom za bitku da preživite.
Započnite strogi režim ishrane, patroliranja, i odmaranja.
Ne pijte urin ili morsku vodu.
Ne sedite besposleni, ali izbegavajte nepotrebno naprezanje.
Um možete držati okupiranim igrajući karte,
"20 pitanja", ili "Na slovo na slovo".
Zajedničko pevanje je još jedan siguran način da podignete elan.
Pričanje priča je izuzetno preporučljivo.
Nadasve, ne gubite nadu.
Nekoliko stvari mogu da vam potkopaju elan brže nego morska bolest.
Talasi se mnogo jače osećaju kada je čamac okrenut
bočno prema morskoj struji.
Sidro se koristi kao zatega da drži pramac čamca prema vetru.
Njihova pravilna upotreba mogu da poboljšaju upravljanje,
i smanje morsku bolest tokom nemirnog mora.
Za brodolomnike koji moraju da dele čamce za spasavanje
sa ogromnim opasnim mesojedima,
preporučljivo je da obeleže sopstvenu teritoriju.
Pokušajte ovu metodu. Korak 1:
Izaberite dan kada su talasi umereni, ali pravilnog razmaka.
Korak 2: Sa čamcem koji se suočava sa talasima,
učinite plovidbu što je moguće prijatnijom, duvajte u pištaljku nežno.
Korak 3: Okrenite čamac bočno prema talasima,
što je praćeno grubom, agresivnom upotrebom pištaljke.
Sa dovoljnim ponavljanjem, životinja će povezati zvuk pištaljke
sa nelagodom morske bolesti.
Slične metode dugo koriste dreseri u cirkusu,
mada oni obično nemaju pristup nemirnom moru.
Neka trube duvaju!
Neka bubnjari počnu!
Pripremite se da budete zadivljeni!
Spremni za vaše uživanje, i instrukcije.
Šou na koji ste čekali čitav život,
uskoro će početi.
Da li ste spremni za čudesan događaj?
Dobro! Predstavljam vam
zapanjujućeg bengalskog tigra!
Zdravo, Ričarde Parkeru.
Izvini zbog grube vožnje.
Moje! Razumeš li?
Tvoje! Moje!
Razumeš li?
Korak 4: Zanemarite korake od 1 do 3.
Ovamo, Ričarde Parkeru.
Imam malo vode za tebe.
U zoološkom vrtu, obično smo hranili tigrove sa 5 kg mesa dnevno.
Ričard Parker će uskoro ogladneti.
Tigrovi su sjajni plivači, i ako postane dovoljno gladan,
plašim se da malo vode između nas neće predstavljati nikakvu zaštitu.
Moram da pronađem način da ga nahranim.
Ja mogu da jedem biskvite, ali Bog je učinio tigrove mesojedima,
tako da moram da naučim da hvatam ribu.
Inače, bojim se da će njegov poslednji obrok biti mršavi momak vegetarijanac.
Strpi se!
Šta to radim?
Čekaj! Razmišljam.
Dve kartonske kutije biskvita...
93 limenke vode...
Žao mi je.
Hvala ti, Bože Višnu!
Hvala ti što si došao u formi ribe i spasio nam živote!
Hvala ti!
Naravno, doneo sam sve biskvite i vodu u čamac sa mnom,
da ih čuvam na sigurnom.
Pojedi to.
Glad može da promeni sve što ste ikada pomislili da znate o sebi.
Evo, tvoja je!
Vreme je da rešimo ovo!
Ako ćemo da živimo zajedno, moramo naučiti da komuniciramo.
Možda Ričard Parker ne može biti socijalizovan,
ali uz Božju volju, može biti izdresiran.
Nemoj!
Dobro.
Idi, Ričarde Parkeru. Idi.
Idi kući, ostaviću te na miru.
Poštovaću to, obećavam.
Idi! Hajde!
To!
Nikada nisam pomislio da bi taj komadić hladovine
mogao da mi donese toliko mnogo sreće.
Da bi hrpa alata, kofa, nož, olovka,
mogle postati moje najveće dragocenosti,
bez saznanja da je Ričard Parker bio ovde, mogli da mi donesu spokojstvo.
U ovakvim vremenima,
sećam se da i on ima malo iskustva u stvarnom svetu kao i ja.
Oboje smo odgajani u zoološkom vrtu od strane istog gospodara.
Sada smo siročići,
ostavljeni da se zajedno suočimo sa našim poslednjim gospodarom.
Bez Ričarda Parkera dosad bih umro.
Strah od njega drži me u pripravnosti.
Vođenje računa o njegovim potrebama daje mom životu usredsređenost.
Delfini.
Hej, Ričarde Parkeru!
Hej!
Nadasve,
ne gubite nadu.
U šta gledaš?
Pričaj sa mnom.
Reci mi šta vidiš.
Reči su jedino što mi je preostalo i stegao sam ih...
Sve je stalo, razbilo se u delove.
Ne mogu više da razlikujem dnevne i noćne sne od stvarnosti.
Oluja, Ričarde Parkeru!
Hristu si potreban, Bože!
Čezne za Tvojim rečima!
Saosećajan! Milosrdan!
Izađi!
Ričarde Parkeru! Izađi, moraš ovo da vidiš!
Divno je!
Olakšaj sebi! Došao je k nama!
To je vizija!
Hajde, ovo je Bog, Ričarde Parkeru!
Zašto ga plašiš?
Izgubio sam svoju porodicu,
sve sam izgubio!
Predajem se! Šta još hoćeš?
Žao mi je, Ričarde Parkeru.
Umiremo, Ričarde Parkeru.
Žao mi je.
Mama...
Tata, Ravi.
Videću vas uskoro.
Možeš li da osetiš kišu?
Bože...
Hvala ti što si mi podario život.
Sada sam spreman.
Ričarde Parkeru.
Hej. Skloni se od mene!
To je moj krevet.
To je bio ljudski zub.
Zar ne kapirate da je to bilo mesoždersko ostrvo?
Mesožder? Poput venerine muholovke?
Da. Celo ostrvo.
Biljke, voda i ta jezerca, samo zemljište.
Tokom dana, ta jezerca su sadržavale slatku vodu.
Ali noću, neki hemijski proces je pretvorio vodu u kiselinu.
Kiselina koja je razgradila te ribe.
Zbog toga su merkati bežali na drveće,
a Ričard Parker je trčao ka čamcu.
Ali odakle zub?
Odavno, neki sirotan poput mene
mora da se nasukao na to ostrvo.
I poput mene, pomislio je da može tamo zauvek da bude.
Ali sve što mu je ostrvo danju dalo, opet bi mu oduzelo noću.
Kada pomislim koliko je sati proveo družeći se samo sa merkatima.
Sa kolikom tugom se borio.
Jedino znam da je na kraju umro,
a ostrvo ga je svarilo,
za sobom ostavljajući samo njegove zube.
Video sam kako bi mi se život okončao, da ostanem na tom ostrvu.
Sam, zaboravljen.
Morao sam se vratim nazad u svet, ili da umrem pokušavajući.
Proveo sam naredni dan pripremajući čamac.
Napunio sam rezerve slatke vode,
jeo morsku travu sve dok moj stomak nije mogao više da podnese,
i poneo što je moguće više merkata koje sam mogao da smestim
u skladišni kupe za Ričarda Parkera.
Nisam mogao da odem bez njega, naravno.
To bi bilo ubistvo.
I čekao sam na njegov povratak.
Znao sam da neće da kasni.
Ričarde Parkeru!
Niko više nije video to plutajuće ostrvo.
I nećete pročitati o tom drveću u bilo kojoj knjizi o prirodi.
A ipak, da nisam našao to kopno, umro bih.
I da nisam otkrio taj zub, bio bih izgubljen, sam, zauvek.
Čak i kada je izgledalo da me je Bog napustio, on je posmatrao.
Čak kada je izgledao ravnodušan na moju patnju, on je posmatrao.
I kada sam bio van svake nade za spašavanje, on mi je dao spokoj.
I dao mi je znak da nastavim svoje putovanje.
Do onda kada smo stigli do meksičke obale,
plašio sam se da se udaljim od čamca.
Ponestalo mi je snage, bio sam slab.
Plašio sam se da bih se udavio u pola metra vode, tako blizu spasenja.
Naprezao sam se da stignem do obale, i pao sam na pesak.
On je bio topao i mekan, kao da sam priljubio svoje lice uz Božji obraz.
A tamo negde, dva oka su se smešila, što sam stigao tamo.
Bio sam toliko istrošen, jedva sam se pomerao.
Tako da je Ričard Parker otišao pre mene.
Istegnuo je svoje noge, i hodao niz obalu.
Na rubu džungle, stao je.
Bio sam siguran da će baciti pogled nazad ka meni.
Da će priljubiti uši uz glavu, ponosan,
da će okončati našu vezu na neki način.
Ali on je samo pohrlio u džunglu.
I onda, Ričard Parker, moj divlji saputnik,
onaj strašni koji me održavao u životu...
nestao je zauvek iz mog života.
Nakon nekoliko sati, pripadnik moje vrste me je pronašao.
Otišao je i vratio se sa grupom ljudi koji su me odneli.
A ja sam plakao kao dete,
ne zato što sam bio obuzet time što sam preživeo, mada jesam.
Plakao sam jer me je Ričard Parker napustio
tek tako...
To mi je slomilo srce.
Znate, moj otac je bio u pravu.
Ričard Parker me nikada nije smatrao svojim prijateljem.
Nakon svega što smo prošli, nije se čak ni osvrnuo.
Ali moram da verujem da je bilo više u tim očima
nego što je moj pogled uhvatio.
Znam to, osetio sam.
Čak iako ne mogu to da dokažem.
Toliko toga sam ostavio za sobom, porodicu, zoološki vrt, Indiju, Anandi.
Pretpostavljam da Indija i čitav život postaju čin odlaženja.
Ali ono što me najviše boli,
što nisam ugrabio trenutak da se oprostim.
Nikada nisam uspeo da se zahvalim svom ocu, za sve što sam naučio od njega.
Da mu kažem da bez njegovih lekcija...
nikada ne bih preživeo.
Znam da je Ričard Parker tigar, ali...
Kamo sreće da sam rekao, "Gotovo je, preživeli smo..."
"hvala ti što si mi spasio život. Volim te, Ričarde Parkeru."
"Zauvek ćeš biti sa mnom."
"Ali ja ne mogu biti sa tobom."
Ne znam šta da kažem.
Teško je poverovati, zar ne?
Mnogo toga treba da se razume...
da se shvati šta sve to znači.
Ne, ako se desilo, desilo se. Zašto to mora išta da znači?
Ali nešto od toga je sasvim neverovatno.
Vidite, ja sam jedini preživeo brodolom.
Japanska brodska kompanija je poslala 2 čoveka da razgovaraju sa mnom,
u meksičkoj bolnici gde sam se oporavljao.
Još imam kopiju izveštaja.
Postoje potraživanja isplate od osiguranja.
Hteli su da saznaju zašto je brod potonuo.
Nisu mi poverovali.
Na hiljade merkata,
na plivajućem mesožderskom ostrvu, niko nikada nije to video.
Da. Kao što sam vam ispričao.
Banane ne plutaju. - Zašto pričaš o bananama?
Rekli ste da je orangutan doplutao do vas na svežnju banana,
ali banane ne plutaju. - Jesi li siguran za to?
Naravno da plutaju, isprobajte vi to!
U svakom slučaju, nismo ovde da pričamo o bananama niti merkatima.
Upravo sam vam ispričao dugačku priču, i veoma sam umoran.
Ovde smo zato što je japanski teretni brod potonuo u Tihom okeanu.
Nešto što nikada neću zaboraviti.
Izgubio sam celu porodicu.
Daj mu malo vode.
Nemamo nameru da vas gnjavimo.
I imate naše najdublje saosećanje.
Ali smo došli izdaleka,
i nismo bliže razumevanju zašto je brod potonuo.
Zato što ne znam!
Spavao sam, nešto me je probudilo,
mogla je biti eksplozija, ne mogu biti siguran.
A onda je brod potonuo.
Šta još hoćete od mene?
Priču koja nas neće predstaviti kao budale.
Potrebna nam je jednostavnija priča za naš izveštaj.
Ona koju naša kompanija može da razume.
Priča u koju svi mi možemo poverovati.
Priča bez stvari koje nikada pre niste videli.
Tako je.
Bez iznenađenja, bez... životinja i ostrva.
Da. Istinu.
Pa, šta ste uradili?
Ispričao sam im drugu priču.
Četvoro nas je preživelo,
kuvar i mornar su već bili u čamcu.
Kuvar mi je bacio bovu i uvukao me u čamac,
a majka se držala za neke banane i uspela da se popne u čamac.
Kuvar... Kuvar je bio odvratan čovek.
Pojeo je pacova!
Imali smo dovoljno hrane za više nedelja, ali on je pronašao pacova
u prva nekoliko dana i ubio ga, isušio ga je na suncu i pojeo.
Okrutan, loš čovek.
Ali bio je dovitljiv.
Njegova ideja je bila da sagradimo splav da hvatamo ribu,
umrli bismo tih prvih nekoliko dana bez njega.
Mornar je bio isti onaj čovek koji nam je doneo pirinač i sos, budista.
Nije razumeo puno toga što je on pričao, samo da pati.
Užasno je slomio nogu prilikom pada.
Pokušali smo da je namestimo najbolje što smo mogli, ali se inficirala.
I kuvar je rekao da moramo nešto da učinimo ili će da umre.
Kuvar je rekao da bi on to učinio, ali smo majka i ja morali da ga držimo.
Poverovao sam mu, trebalo je da to učinimo.
Dakle...
Stalno sam ponavljao, "Žao mi je, žao mi je."
On je samo gledao u mene, oči su mu bile tako...
Nikada neću spoznati količinu patnje tog čoveka.
Mogu i dalje da ga čujem,
"Srećni budist. Tebi treba pirinač i sos."
Naravno da ga nismo spasili. Umro je.
Jutro nakon što je kuvar uhvatio svog prvog dorada,
nisam razumeo šta je isprva uradio,
ali majka jeste, i nikada nisam video majku toliko ljutu.
"Prestani da cmizdriš i budi srećna", rekao je.
"Treba nam još hrane ili ćemo umreti, to je bilo jedino važno!"
"Šta je bilo jedino važno, Madraste?"
"Dopustio si da taj sirotan umre samo da dobiješ mamac, čudovište!"
Pobesneo je, pošao je sa podignutim pesnicama prema njoj.
A majka ga je jako mlatnula posred lica!
Bio sam zapanjen.
Mislio sam da će je ubiti istog trena.
Nije.
Kuvar nije stao sa pravljenjem mamaca, ne...
Mornar...
završio je isto onako kao i pacov.
Kuvar je bio dovitljiv čovek.
Nedelju dana kasnije on...
Zbog mene.
Zbog toga što nisam mogao da ukrotim glupu kornjaču.
Iskliznula mi je i otplivala.
Kuvar je krenuo ka meni, i udario me je postrance u glavu,
zubi su mi škljocnuli i video sam zvezde.
Mislio sam da će opet da me udari, ali majka je počela da ga udara,
cičući, "Čudovište, čudovište!"
Vikala je na mene da idem na splav. "Nipola!"
Mislio sam da će poći za mnom, ili nikada ne bih pošao.
Ne znam zašto je nisam naterao da ona prva pođe.
Razmišljam o tome svaki dan.
Iskočio sam i okrenuo se da vidim trenutak kada je nož sevnuo.
Nisam ništa mogao da uradim.
Nisam mogao da skrenem pogled...
Bacio je njeno telo u more,
i onda su ajkule došle.
Video sam je, one su...
Video sam...
Sledećeg dana sam ga ubio.
Nije uzvratio, znao je da je preterao.
Čak i po njegovim standardima.
Ostavio je nož na klupi, i uradio sam mu ono što je on uradio mornaru.
Bio je tako zao čovek, ali je i dalje bio...
Izvukao je zlo iz mene!
I moram da živim sa tim.
Bio sam sam u čamcu za spasavanje,
plutao sam Tihim okeanom,
i preživeo sam.
Nakon toga, nisu imali više pitanja.
Zapravo je izgledalo da se istražiteljima nije svidela priča.
Zahvalili su mi. Poželeli su mi dobro,
i otišli su.
Dakle priča je...
I zebra i mornar...
su slomili nogu.
A hijena je ubila zebru i orangutana.
Dakle...
Hijena je kuvar,
mornar je zebra,
vaša majka je orangutan.
A...
vi ste...
tigar.
Mogu li vas nešto pitati?
Naravno.
Ispričao sam vam dve priče o tome šta se desilo na okeanu.
Nijedna ne objašnjava razlog potonuća broda.
I niko ne može da dokaže koja je priča istinita a koja nije.
U obe priče, brod tone, moja porodica umire, a ja patim.
Tačno.
Koja vam se priča više sviđa?
Ona sa tigrom.
To je bolja priča.
Hvala.
I neka Bog bude s tom pričom.
Mamadži je bio u pravu.
To je neverovatna priča.
Da li ćete mi stvarno dozvoliti da je napišem? - Naravno.
Zar vas Mamadži nije zbog poslao ovde, u svakom slučaju?
Moja žena je ovde.
Hoćete li da ostanete na večeri? Neverovatna je kuvarica.
Nisam znao da imate ženu. - I mačku i dvoje dece.
Vaša priča ipak ima srećan kraj.
Pa, to zavisi od vas.
Sada je priča vaša.
Priča gospodina Patela je zapanjujuća priča,
o hrabrosti i istrajnosti, kojoj nema ravne u istoriji brodoloma.
Samo nekoliko brodolomnika može da tvrdi da je toliko dugo preživelo na moru.
Ali niko u društvu...
odraslog bengalskog tigra.
Ćao, tata. - Uđite. Imamo gosta, da vas upoznam.
Ćao. Veoma mi je drago što vas upoznajem.
Adika.
Ravi.