SOȚIA CĂLĂTORULUI ÎN TIMP
Traducerea și adaptarea: Cookie & veverița_bc @ www.titrări.ro
Eu nu știu să cânt...
Dar cântai foarte bine, Henry!
Nu pot să cânt ca tine.
Firește că nu, fiecare cântă cum poate.
Tata spune că scârțâi în loc să cânt.
Doar glumea cu tine.
Mie-mi place vocea ta. Amândurora ne place.
Ce zici de "Jingle Bells"? Asta știi să cânți sigur.
Mami!
Henry!
Și-a spus: "Ce-mi oferi dacă torc paiele în fir de aur și de data asta?"
"Nu mai am ce să-ți ofer", răspunse fata.
"Atunci promite-mi, de vei deveni regină, primul tău născut."
"Cine știe dacă se va întâmpla asta?", se gândi fiica morarului.
Nu! Mami!
- Henry, nu poți face nimic! - Dă-mi drumul! Mami!
Nu poți face nimic! Ascultă-mă. N-am prea mult timp la dispoziție.
Erai în mașina când a derapat. Deodată, erai din nou acasă.
Asta se întâmpla acum două săptămâni, iar tu te priveai din afară.
Îți vedeai părinții când îți citeau.
Ai călătorit în timp.
Cum am făcut și eu, ca să pot veni la tine, să te văd.
Noi doi suntem unul și același, Henry, ai înțeles?
Când vei crește tu mare. Suntem aceeași persoană.
Știu că ți-e greu să înțelegi acum, dar vei pricepe totul cândva.
Dumnezeule!
Eu trebuie să plec acum...
Să nu-ți fie teamă, Henry. Totul va fi bine, promit.
Ajutați-l pe băiat!
- A durat ceva. - Nici n-ai idee.
Așadar... e Ajunul Crăciunului. Ai ceva planuri?
Da, da, planuri mărețe.
- Mai doriți și altceva? - Nu, mulțumesc.
Bună dimineața, Chicago. E ora 8:00 dimineața.
În continuare, știrile sportive.
Cea dintâi zi a primăverii se anunță a fi una călduroasă în orașul vânturilor.
Fiți amabilă, caut ceva informații despre cum se fabrică hârtia în Kelmscott.
Domnul de la departamentul de colecții speciale vă poate ajuta.
Cu ce vă pot fi de folos?
Henry...
Da?
Henry, tu ești...
M-ai avertizat că se va întâmpla și asta.
Ar trebui să reacționez normal, dar nu prea-mi iese.
Îmi cer scuze, dar n-am nici cea mai vagă idee cine ești.
Eu sunt Clare. Clare Abshire.
Știu că tu nu mă cunoști.
Presupun că ți se pare totul foarte ciudat.
Și eu mă simt ciudat, dar...
Ai vrea să luăm cina împreună, ca să-ți explic totul?
Plănuim cina asta de foarte mult timp.
Serios?
O să mergem la Beau Thai, e restaurantul tău preferat.
Într-adevăr.
Nu arăți prea bine.
Totul va fi bine, să știi.
Așadar... accepți invitația la cină?
Da.
Bine.
Bine!
Da!
Diseară, Beau Thai, la șapte!
Ne vedem acolo.
La naiba!
Hei!
Te duci undeva, nenorocitule?
- Eu, unul, nu m-aș deranja. - Da? Cum așa?!
- O să vedeți voi. - Tacă-ți gura!
Dispeceratul, unitatea 11.
Recepționat, 11.
Am un...
Doamne sfinte!
- Mai doriți un pahar de vin? - Desigur, mulțumesc.
Îmi cer scuze, am fost... reținut.
- Ești bine? - Da, n-a fost mare lucru.
Mulțumesc.
Înțelegi de ce nu te cunosc, nu?
Normal.
Când vei fi mai în vârstă, vei călători în copilăria mea.
Pentru mine...
Te cunosc de când aveam șase ani.
Ai apărut pe pajiștea din spatele casei părinților mei, unde obișnuiam să ne jucăm.
N-ar prea trebui să bei...
Cum așa?!
Mi-ai spus că dr Kendrick ți-a recomandat să nu mai bei
fiindcă îți induce călătoriile în timp.
- Cine mai e și dr Kendrick? - E medicul tău.
A fost onorat cu premiul Berger pentru descoperirile sale în domeniu geneticii.
El te ajută...
Situația asta deja mă depășește.
Îmi pare rău.
Mi-ai spus să te iau ușor, iar eu am tăbărât asupra ta.
Mi-am notat de fiecare dată când m-ai vizitat.
Presupun că te-am vizitat sau o voi face destul de des.
Ultima oară când te-am văzut, aveam 18 ani.
Se pare că revii des în aceleași locuri.
Da, e ca gravitația...
Evenimentele importante te atrag spre ele.
Eu am fost un eveniment important.
Așa se pare...
Clare, am reținut bine?
Da.
Ne putem preface un moment că abia ne-am cunoscut?
În regulă.
Desigur.
Doar că...
... tu-mi ești cel mai bun prieten.
Am fost îndrăgostită de tine de când mă știu.
- Chiar trebuie să facem asta? - Da. Numără până la o mie.
Bine...
Unu.
Doi.
Trei.
Patru sute.
Șase sute.
Opt sute.
O mie.
Vrei să bei ceva?
Nu vreau să beau nimic.
Doamne, ce tânăr ești...
Mai spune-mi o dată. Cum ne-am cunoscut noi?
Ești mai bătrân decât acum.
Poate că n-ar trebui să-ți spun...
Eu cred că trebuie să știu.
- Cine-i acolo? - Salutări, pământene!
Mark, idiotule!
Clare, nu vreau să-ți fac rău, nu mai arunca cu nimic în mine!
Cine ești, de unde-mi știi numele și de ce nu ieși de-acolo?
Poți să-mi dai pătura?
- Mai bine o chem pe mama. - Nu, te rog, n-o chema pe mama ta!
Dă-mi pătura și plec.
- Pentru ce ai nevoie de pătură? - Călătoresc în timp.
Vin din viitor.
Iar când călătoresc, nu pot să-mi iau haine la mine.
- Nu există călători în timp. - Ba da, normal că există.
De fapt, noi doi vom fi prieteni în viitor,
când vei deveni tu o domnișoară.
Voi fi drăguță?
Da... foarte!
Demonstrează-mi că vii din viitor!
Numele tău e Clare Abshire.
Te-ai născut pe 24 mai 1972.
Părinții tăi se numesc Philip și Lucy...
Cunoști niște lucruri, asta nu dovedește că vii din viitor.
Bun, atunci.
La sfârșitul acestei săptămâni, fratele tău, Mark...
... care îți face viața un iad...
... cade dintr-un copac și își rupe brațul.
Da, dar nu voi ști decât atunci dacă zici adevărul sau nu.
Dacă mai stai puțin prin preajma mea, o să vezi cum dispar.
Dar de-abia ai ajuns aici...
Mă voi întoarce... de multe ori.
De fapt, mă voi întoarce marțea viitoare, la patru.
Și mi-ar plăcea ca, atunci când vii, să-mi aduci niște haine.
Ceva ce nu va observa tatăl tău că-i lipsește.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
Nu-ți face griji pentru ăla, s-a terminat de ceva timp.
Ce ciudat e totul...
Niciodată nu te-am cunoscut la vârsta asta, te știam doar ca pe...
... o persoană matură, sociabilă.
Sunt în competiție cu mine însumi.
Nu...
Ești bărbatul ideal pentru mine.
Nu mă pot obișnui cu asta. Parcă tot aștept să dispari.
Se va întâmpla și asta, crede-mă.
Care e senzația?
Eu știu ce simt când te văd că dispari,
dar cum e să fii tu mereu cel care pleacă?
Uneori, simți de parcă te-ai estompat prea repede.
Te furnică mâinile și picioarele, iar apoi dispar ca-n ceață.
Uneori, simți că ți-ai pierdut concentrarea o clipă.
Apoi, te trezești complet gol, în altă parte.
Poate ai mai fost în acel loc sau poate nu.
Nu știi cât va dura, așa că pornești în căutarea unor haine.
Atunci, pari unul ca toți ceilalți.
Doar că te simți singur și abandonat, așteptând să dispari.
Dar poți vedea oameni din trecut!
Oameni care au murit, cum ar fi mama ta.
Da, dar ideea e că nu le poți schimba cursul vieții.
Am încercat, dar viața își urmează cursul normal.
Ea e Charisse, cea mai bună prietenă și colegă de cameră...
... și minunata noastră bucătăreasă din seara asta.
Pentru că eu nu știu să gătesc.
Mai bine să știi ce te așteaptă.
E o fată grozavă, dar nici pâine nu știe să prăjească.
Gomez?
Prescurtarea de la Gomolinski.
Ne pare bine să te cunoaștem.
Noi nu prea vroiam să te cunoaștem,
dar se pare că numai așa o mai vedem și noi la ochi pe Clare.
Ignoră-l pe Gomez, te rog.
- Te servesc cu vin, Henry? - Nu, mersi.
- Dar puțină apă? - Da, sigur.
Nu mi-ai spus că e așa de drăguț.
Nu-i chiar vreun zmeu. Și nici nu prea e rău de gură.
N-am scos mare lucru de la el, decât că e cercetător la bibliotecă.
Poate că dac-ai înceta să-l mai interoghezi...
N-am cunoscut niciun iubit de-al tău în toți anii ăștia.
Mereu stai cu el, vreau să știu ce te atrage așa la el.
Las-o-n pace, e adepta relațiilor, ca tot muritorul de rând.
- Credeai că se va eschiva ideii de cuplu? - Nu știu.
Doar că nu mi se pare vreun armăsar feroce.
Bine atunci, adăugăm și cartofii în mâncare sau așteptăm să se fiarbă legumele?
Unde-i tigaia?
FEBRUARIE
MARTIE
ÎN SFÂRȘIT, S-A ÎNTORS HENRY!
3 IULIE 1990
Îmi citești jurnalul?!
Ți-am spus că e ceva intim!
Nu l-am citit.
Păreai că asta faci.
Încercam să găsesc datele.
Datele când vin să te văd.
Ca să-i pot zice fetiței de pe pajiște.
Dacă sunt chiar atât de important pentru ea,
voiam să-i spun când voi veni s-o văd, ca să nu mă aștepte.
Îmi cer scuze, nu știu unde mi-era capul...
Ar trebui să plec.
Aș vrea să rămâi.
Hai, sparge-i fața!
Ia uitați aici!
Bagă, fraiere!
Terminați, gata!
- Henry! Ce faci? - Gomez!
Homofob nenorocit!
Ce naiba ai pe tine?!
- Ce zi e azi? - Cum adică ce zi e?!
- În ce an suntem? - Cum adică în ce an?!
Las-o baltă, am nevoie de niște haine.
Da, nu te prinde rozul!
- Ce faci acum? - Descui ușa.
Închide ușa.
Vrei să-mi spui ce se-ntâmplă? Te-ai drogat?
Pe bune acum.
Dacă ai o problemă, poate reușesc să te-ajut.
Da, cum să nu!
Nu dau doi bani pe tine, mie de Clare îmi pasă!
Mai bine spune-mi ce se-ntâmplă aici.
Chiar vrei să știi? Atunci îți spun.
Vom fi prieteni mult timp de-acum înainte, așa că mai bine-ți spun.
- Ce să-mi spui? - Par mai în vârstă, așa-i?
Asta pentru că sunt.
În seara asta, m-am întors din viitor. Călătoresc în timp.
Dumnezeule, tu ești dus cu pluta!
Totul a început când aveam șase ani.
Am convulsii, dispar, călătoresc în timp.
În noaptea asta, am venit din anul 2003. În ce an suntem?
1995. Nu-mi place deloc cum sună.
Rătăcesc în timp, niciodată nu știu unde ajung.
Trebuie să intru prin efracție, să fur lucruri de la primul venit.
Am făcut tot ce-ți trece prin cap.
- E ceva în neregulă cu tine. - Da, așa-i.
Dar țin la Clare mai mult decât îți imaginezi, așa că nu-ți face griji.
Vai, ce ușurare!
În viitor, mă însor cu Charisse? Chelesc eu? Sau Charisse?!
N-o să-ți ghicesc viitorul acum.
Dacă știi lucruri cu anticipație, îți pierzi cumpătul.
Minți de îngheață apele, știai?!
O să-ți schimbi părerea imediat.
Da? Cum așa?
- Bună. - Salut!
Charisse nu-i acasă.
- Henry e aici? - Nu, e la bibliotecă.
Nu te mărita cu el, Clare.
- Poftim?! - Nu te mărita cu Henry, bine?
Nu m-a cerut încă.
Știi despre ce vorbesc.
Îl iubesc...
Vino încoace...
L-am văzut aseară la "Vic". Frumos spectacol.
Mai întâi zvântă în bătaie un tip, apoi fură haine dintr-un magazin.
Apoi îmi spune că e călător în timp.
Pentru că el călătorește în timp...
Și l-ai crezut?
Nu, până n-a dispărut de sub ochii mei. S-a evaporat, pur și simplu!
Da, e o problemă asta.
Adică ești la curent cu situația asta?
Știu de foarte mult timp.
Nu știu ce naiba se-ntâmplă.
Nici nu vreau să știu care-i tehnica, pentru că nu mă interesează.
Dar să presupunem o clipă că n-am luat-o cu toții razna...
... e cam suspect ce se-ntâmplă cu Henry.
L-am așteptat o viață întreagă, iar acum e lângă mine.
Adică ăsta e cursul firesc al lucrurilor.
N-aș putea să schimb nimic nici dac-aș vrea.
Ești mai de groază decât mi-am imaginat.
Poate că ai dreptate...
Mi-a furat portofelul! Ăla-i portofelul meu!
Tipul ăla mi-a furat portofelul! Opriți metroul!
Mă scuzați.
- Dvs sunteți Anette DeTemble? - Da.
Vă iubesc...
Vreau să spun munca dvs. Cum cântați.
Aveți o voce minunată.
Mulțumesc, apreciez cuvintele dvs.
Oamenii nu prea mă recunosc de obicei. Cel puțin, nu în metrou.
Numele meu e Henry.
Ce ciudat...
Fiul meu se numește tot Henry, dar are numai trei ani.
Am cunoscut o fată...
Și, de când sunt cu ea, mă simt în siguranță.
Nu m-am mai simțit de mult așa, de când eram copil.
Mi-aș dori să vă audă cântând.
Poate mă va auzi cândva.
- Mă bucur mult că v-am cunoscut. - Și eu.
Ar trebui să-i spuneți fetei ce simțiți pentru ea.
Fiul dvs vă iubește enorm.
Știu...
E cineva?
Tată?
Ce cauți aici?
Eram îngrijorat.
Te-am sunat de mai multe ori.
Am fost... bolnav.
Da... am sunat la orchestră.
Mi-au spus că nu te-ai mai prezentat din septembrie, august.
Mi-e greu să cânt la vioară.
- Asta n-o să te ajute. - Ba sigur că da.
- Vrei un pahar? - Nu, m-am lăsat de băut.
Ce păcat!
Era un viciu pe care-l împărtășeam.
Înainte de toate, trebuie să aducem pe cineva aici să facă curat.
Să-ți facă ceva de mâncare. Mai bagi și tu ceva la stomac?
Vrei să vin să te vizitez mai des?
Să te duc la doctor, să te ajut cu cheltuielile?
Nu.
Ce refuzi? Anumite favoruri sau absolut totul?
Mai întâi, pune-ți tu ordine-n viață,
abia apoi spune-mi cum să mi-o trăiesc pe-a mea.
Mă însor!
Cine s-ar mărita cu tine?!
Ea știe de...?
Știe totul despre mine... Absolut totul.
Numele ei e Clare. Clare Abshire.
E pictoriță.
Aș vrea să-i ofer inelul de logodnă de nuntă al mamei.
De-asta am venit. Cred că mama s-ar fi bucurat.
De unde să știi tu ce i-ar fi plăcut mamei tale?
- Abia dacă ai cunoscut-o. - Ba am cunoscut-o.
Încă o mai cunosc. Tocmai am văzut-o la metrou.
O văd împingându-mă într-un cărucior. Și cu tine o văd.
Abilitatea asta a mea nu e mereu o pacoste.
De ce n-o împiedici să se urce în afurisita aia de mașină?
Aș face-o dac-aș putea, știi prea bine.
Am văzut-o murind de sute de ori.
Niciodată nu ajung la timp să schimb lucrurile.
Încă îmi lipsește...
Mi-e dor de ea în fiecare zi.
Și mie.
Henry...
Niciodată nu mi-am dorit să am ceva ce n-aș suporta să pierd.
Dar e prea târziu pentru astfel de gânduri.
Asta nu pentru că ești frumoasă și deșteaptă și perfectă.
Nu mă mai simt singur pe lume.
Vrei să fii soția mea?
Nu...
Glumeam!
Voiam să văd ce se-ntâmplă, să-mi testez liberul arbitru.
Dar liberul meu arbitru te vrea.
- Și care-i răspunsul? - Da!
Da, desigur!
De o mie de ori, da...
- Ai mai mânuit o armă vreodată? - Nu m-a interesat subiectul, frate.
Mamă, am ajuns!
Pregătește-te pentru ceva special.
Dumnezeule! Rochia aia parcă a fost târâtă prin război!
- Ți-am zis s-o trimiți prin curier. - Mamă, totul va fi bine!
Henry, nu vreau să par insistentă, dar ai idee ce-o să facă tatăl tău?
- Ca să știm cum aranjăm locurile. - Nu cred ca va putea veni.
Ce păcat... Se putea alătura grupului de "măcelari".
Se pare că așa se apropie bărbații.
Philip, au ajuns!
Ești pregătit pentru asta? E un adevărat circ.
Da, dle, sunt pregătit.
Sper că știi în ce te-ai băgat... cu Clare, mă refer.
Nu sunt sigur că înțeleg.
Mă tem că eu și mama ei nu prea am reușit s-o pregătim pentru a înfrunta realitatea.
Nu știu ce să spun, pare să se descurce bine de una singură.
Mă bucur să aud asta.
Obișnuiești să vânezi?
Nu. Niciodată.
Poate te însoțesc eu cândva.
Mi-ar face plăcere, da... De obicei, eu sunt cel vânat.
Știi cum se spune... Viața e o vânătoare.
- Bună dimineața! - 'Neața.
Luați loc.
Cu ce vă pot ajuta azi?
- Tăiați-l pe tot. - Tot?!
Da, mă însor mâine.
Iar soției mele îi place părul tuns scurt.
Felicitări!
Ia să vedem ce pot face pentru dvs...
Voi încerca să vă mulțumesc pe amândoi.
Tată... ai venit.
Presupun că trebuie să-i cunosc părinții.
Tatăl ei e republican.
Și vânător...
Vai de mine!
Numai o clipă, trebuie să iau un calmant.
Un calmant?! E o idee bună?
- Nu există nuntă fără mire. - Ciudat om...
Ești în regulă?
La naiba!
- Iau eu asta pentru dvs, dnelor. - Mulțumim!
- Părul ăsta mereu a fost rebel! - Mamă, las-o odată-n pace!
E-n regulă.
Dumnezeule, ești superbă!
Când o să te vadă Henry venind spre altar, o să leșine de emoție.
Vă duceți să-i verificați pe băieți?
Bun așa... Dumnezeule!
Bine... drace!
Mai aveți, băieți?
Da, suntem în regulă, suntem bine!
Frumoasă zi de pus pirostriile, nu? Florile și totul arată foarte drăguț.
Toți sunt jos și vă așteaptă. Ce să-i spun lui Clare?
Că mai întârziem vreo jumate de oră, să ne dichisim.
Ne tragem pantalonii pe noi și suntem gata de treabă.
Cinci minute!
O s-o anunț pe Clare.
Din ce an ai aterizat? Semeni cu bunicu'!
Nu-ți face griji, tot răul spre bine.
Super!
Sper să nu-ți observe nimeni părul cărunt, n-ai timp nici să te bărbierești.
N-am idee unde sunt.
Mult noroc, draga mea.
Are păr cărunt!
- Ce naiba...? - Nu înjura... ne căsătorim!
Ne-am adunat astăzi aici pentru a oficia căsătoria dintre Henry și Clare.
În prezența familiei, a prietenilor și a Lui Dumnezeu, fac schimb de jurăminte.
Să-și fie alături unul celuilalt începând cu această zi...
... la bogăție și la sărăcie...
... la bine și la rău...
... în vremuri de izbeliște și bunăstare...
Acum, aș vrea să-mi invit fermecătoarea fiică
și pe galantul meu ginere pe ringul de dans.
Salutare, străine!
Scuze că am ratat ceremonia.
N-ai pierdut nimic.
Îți dorești să fie el în locul meu?
Sunteți unul și același...
Mă întreb dacă sunt bigamă.
Cred că ai voie să te căsătorești cu aceeași persoană de câte ori vrei.
Nu, nu!
În sfârșit!
Clare...
Cine te așteptai să fie?
Ți-am adus un copan de curcan.
Bucătăreasa noastră gătește cel mai bun curcan din zonă.
Cel puțin, asta spune toată lumea, oricum...
Tata și-l pusese deoparte pentru prânz.
Mă cam ignoră, așa că nu cred că-l merită.
O ignoră și pe mama...
Alicia spune că, de data asta, divorțează.
Nu-i adevărat.
Nu mi-ai mai spus niciodată așa ceva.
Nu vreau să te îngrijorezi dacă nu e cazul.
Poate c-ar trebui să divorțeze.
Da, poate...
Tu ești însurat?
Da, sunt.
Și soția ta călătorește în timp?
Nu, slavă Domnului!
O iubești?
Da, foarte mult.
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Doar că speram să fii căsătorit cu mine.
Te gândești vreodată la timp? Se scurge, Alec...
Asta e firea lucrurilor.
Trec clipele...
Am fost cu tine pe pajiște.
Serios?
Erai geloasă pe soția mea.
Eram...
Încercam să mă conving pe mine însămi că erai însurat cu o dolofană cu mustață.
Ce-i drept, sunt cam pe placul meu...
- Grozav, mulțumesc! - Pentru nimic.
Scumpule?
Prinde-l, Charlie!
Dă-i drumul!
Vino-ncoace, nenorocitule!
Te-ai întors...
Am ratat Crăciunul?
Și Anul Nou...
Henry, ai lipsit două săptămâni.
N-am putut să mă-ntorc, am încercat totul.
M-am și îmbătat ca să grăbesc procesul.
Se pare că n-a funcționat.
Trebuie să plec.
Acum? De-abia am ajuns!
Știu, dar am o expoziție în două săptămâni!
Jeremy mi-a făcut rost de un spațiu unde să lucrez.
Locul ăsta e prea mic, nu mai pot lucra aici.
Henry, viața mea nu se oprește-n loc când tu dispari!
Nici n-am insinuat așa ceva!
Putem vorbi despre asta?
De două săptămâni te-aștept să vorbim. Despre ce vrei să vorbim?
Cât de rău e să stau și să te-aștept pe tine?!
Mă duc la muncă.
O să fie perfect, nu-ți face griji.
În regulă. Mulțumesc, dle.
Noapte bună.
- N-o să ajungem la timp. - Pentru ce?
Undeva în America, peste câteva clipe, cineva va deveni multimilionar.
Bună seara. Sunt Dave Long. E marți, patru ianuarie.
- Henry, ce faci? N-avem voie aici. - Trebuie să urmărim ceva.
- Televizoarele o să te facă să pleci. - Trebuie să vezi ceva.
Ce-i asta?
CELE CINCI NUMERE CÂȘTIGĂTOARE
Succes!
Ce-ai făcut?
Primul număr câștigător este:
17.
În continuare.
O să fie 23.
Numărul 23.
Urmează 32.
32 e următorul număr.
Nu se poate să fie 40.
Urmat de 40.
N-ar trebui să fie 12.
Ultimul număr e 12.
Deci acestea sunt numerele câștigătoare: 17, 23, 32...
Tocmai ai câștigat cinci milioane de dolari.
... 40 și 12.
Nu poți să faci asta.
Înseamnă să trișezi.
Bine, hai să rupem biletul.
Nu!
Uite, boala mea are multe dezavantaje. Ăsta nu e unul dintre ele.
Există decorațiuni splendide în fiecare cameră a casei.
Nu-i așa că e grozavă?
Nu asta e.
- Mie-mi place. - O să-ți placă alta și mai mult.
Uitați-vă la șemineu. E foarte impresionant.
Detaliile, arhitectura, ferestrele... Totul e spectaculos.
Nu, nu-i asta.
Mulțumim.
Uitați-vă la grădină. Nu v-ar plăcea s-o vedeți primăvara?
E puțin mai mică decât celelalte case pe care le-am vizitat.
Intrarea principală a casei e, de fapt, spre spate,
unde există o grădină fermecătoare.
Uitați-vă la detalii... șemineul.
Scara e nemaipomenită.
Podeaua e din lemn de pin. Mie-mi place la nebunie.
Clare!
Suntem acasă. Vezi garajul?
Ăla e studioul tău. Hai să vezi! Haide!
Aici e grădina, iar acolo e studioul meu.
Toate au mers bine, pare-se.
- Mentă? - Da.
Și ceai negru pentru tine.
- Câte mai vrei? - Trei sunt suficiente.
Dă din picioare.
Lovește. Max, dă din picioare.
Dumnezeule!
Știi când o să mori?
Nu.
Nu te-am văzut niciodată mai bătrân.
Nu te-am văzut niciodată mai bătrân de 40 și ceva de ani.
Niciodată.
Poate că te oprești.
Poate că nu mai călătorești în timp.
Poate cineva găsește un leac. Sigur poți lua vreun medicament.
Trebuie să fie cineva sau ceva care să te poată ajuta.
O să avem un copil.
Poftim?
Cred că e timpul.
E timpul să-l cauți pe dr Kendrick.
Cum ai spus că m-ai găsit?
Când o să fiu mai bătrân...
... o să călătoresc înapoi în timp ca să-mi văd soția când era mică.
Ea a spus că am menționat un anume dr Kendrick.
Am găsit trei în zona Chicago, unul de ORL, un pediatru, deci...
Eu sunt genetician.
Iar eu am o anomalie genetică. Se numește deteriorare cronologică.
Se pare că dvs ați inventat termenul.
Așa a spus ea.
Desigur, acum că l-am menționat,
așa o să-i spuneți, deci n-o să știm cine l-a inventat.
Asta e problema călătoriei în timp.
Studenții mei te-au pus să faci asta? Ești tare bun!
Dumnezeule!
Mi-ai făcut-o!
Știam eu că o să fie o pierdere de timp.
Stai așa. Așteaptă. Henry, așteaptă!
Am pierdut sarcina.
Kendrick!
Dle DeTemble.
Soția mea a făcut avort.
Îmi pare foarte rău, dar nu văd cu ce-aș putea ajuta.
Dacă bebelușul e călător în timp, la fel ca mine?
Dacă are aceeași anomalie genetică? dacă a ieșit din pântece?
Ai nevoie de ajutor, dar nu cel pe care ți-l pot oferi eu.
- Cum pot să-ți dovedesc? - Nu poți. E imposibil.
Fă-mi un singur test!
Dacă nu găsești nimic, te las în pace să te întorci la viața ta.
O să chem paza.
Bursa.
Bursa Berger.
Ai făcut cerere pentru ea?
Cum ai aflat de asta?
O s-o câștigi.
O să începem prima serie. O să dureze cam 10 minute.
Doamne sfinte!
Creierul tău emite o explozie de energie electromagnetică
asemănătoare cu cea a unui epileptic chiar în momentul în care dispari.
O poți vedea chiar aici.
Putem folosi niște medicamente pentru epilepsie.
Dar medicamentele astea sunt mult prea puternice pentru un făt,
dacă, într-adevăr, avortul e provocat de simptome asemănătoare.
Sunt în zece săptămâni acum și n-am mai fost atât de mult,
deci poate că bebelușul n-o să călătorească în timp.
O să aflăm.
O să analizăm codul genetic al lui Henry.
Am vrea să-ți analizăm genele responsabile cu timpul.
Apoi aș vrea să facem același test și pe făt.
Nu vă faceți griji, e o extracție non-invazivă de celule.
Poate că, astfel, vom găsi un indiciu pentru a-ți duce sarcina la bun sfârșit.
Scumpo?
Doamne, sângerezi.
Poftim?!
Putem adopta un copil.
Ce-i greșit la faptul că vreau și eu ceva normal în viața mea?
Vreau să fiu mamă, vreau să am un copil, pe al tău.
De ce nu pot avea parte de asta?
Nu ne-am văzut niciodată cu un copil. Niciodată.
Am fost în viitor și n-am văzut niciodată asta.
Să nu te-aud!
Ai auzit ce-a spus doctorul.
- Te-ai pune în... - Încetează!
Doar ca să fie lucrurile oficiale, trebuie să te întreb pentru ultima oară.
- Sigur vrei să faci asta? - Da. O să semnez actele.
Da, știu, dar vasectomia rareori e decizia unei singure părți.
Știu, dar de data asta e.
Sunteți bine? Să chem pe cineva? Un taxi?
Henry!
Ce s-a întâmplat?
Nu prea-mi doresc să fiu aici acum.
- Din cauza mea? - Nu.
Am făcut ceva.
A fost dificil și n-o să-ți placă.
- Ce-ai făcut? - N-o să-ți placă.
Atunci de ce-ai făcut-o?
- Ca să nu ne mai certăm. - O să ne certăm?
De ce?
Măcar o dată, poți...
Poți să-mi răspunzi la ce te întreb?
Oricum n-ai înțelege.
Foarte urât din partea ta.
Nu m-ai mai sărutat niciodată.
Am fost cu tine pe pajiște.
Când?
Când aveai tu 18 ani. A fost primul nostru sărut.
- Aveai o zi proastă. - Am făcut ceva.
Ceva ce am simțit că trebuie să fac.
Te rog, să nu fie ceva care să mă facă să te urăsc.
Mi-am făcut vasectomie.
Nu vreau să am un copil cu aceeași problemă genetică și care o să moară.
Nu vreau să fac asta.
Cum îndrăznești?
M-ai amăgit.
Ai venit pe pajiște...
... și ai intrat cu forța în inima și mintea unei fetițe.
Tu crezi că mi-am dorit viața asta,
un soț care dispare fără niciun avertisment?
Crezi că și-ar dori cineva asta? Cine și-ar dori așa ceva?
- Ai de ales. - N-am avut niciodată de ales.
Alo?
Mersi că ai venit. E un frig de crapă pietrele.
- Unde-i Henry? - L-am lăsat dormind.
Aveam nevoie de ceva timp departe de el.
Și ce rezultat are?
Ești bine?
Ne-am certat.
A fost rău.
Da, e o mare pacoste uneori.
Mă bucur să te văd.
Bună.
Ce-i cu tine?
Ce-i?
Ești ciudată. Așa ai fost toată săptămâna.
Sunt însărcinată.
Mai ții minte noaptea din parcare, când am venit la tine?
Erai mai tânăr, înainte de operație.
Doamne...
Doar nu te-am înșelat.
Dacă pierzi și sarcina asta și pățești ceva...
De-acum înainte, n-o să ne mai certăm.
Nici măcar n-o să ne mai enervăm.
Dacă stresul e cel care provoacă disparițiile,
ar trebui să-i oferim copilului cea mai liniștită sarcină din lume.
Are 18 săptămâni și e perfect sănătos.
Ați întrebat de sex. E fată.
E fată...
Îi bate inima foarte tare.
Ce zici de Mia? E foarte frumos.
De unde ai cartea?
De la Charisse.
Jane?
Îmi numeam toate păpușile Jane.
Nu cred c-ar trebui să discutăm despre nume.
Mă gândeam și eu...
Uite, e un om acolo!
N-are haine pe el!
La naiba!
Ia uitați aici!
BUCĂTĂRIE NUMAI PERSOANELE AUTORIZATE
Tati!
Haide!
E prima oară când ne întâlnim.
Ce mai faci?
- Câți ani? - Șapte. Tu?
38.
Spune-mi despre tine. Cum e la școală? Ce înveți?
Nu prea multe, dar citesc tot timpul, despre Egipt, mai ales.
Acum citesc "Stăpânul Inelelor". Bunicul mă învață să cânt la vioară.
Am auzit-o și pe buni cântând.
A fost nemaipomenit.
Am auzit-o la operă. Aida.
Ai călătorit în timp?
Mama spune că noi doi suntem la fel.
Dar dr Kendrick spune că sunt un miracol,
pentru că, uneori, pot să aleg unde să mă duc.
O poți controla? Când pleci și când te întorci?
Învăț încă.
V-am văzut pe tine și pe mama mergând pe stradă înainte să mă nasc.
Ați trecut chiar pe lângă mine.
- Vă certați. - Pun pariu.
Mă bucur să te cunosc, Alba. Mă bucur să te văd.
Și eu, tati. Mi-a fost foarte dor de tine.
Cât timp a trecut?
Câți ani aveai când am murit? E în regulă.
Cinci ani.
Cinci?
- Îmi pare rău, nu trebuia să-ți spun. - Nu, nu-i nimic, doar că...
Am mai călătorit după ce-am murit...
- Ce face mama? - E bine. E tristă.
- Alba, ce faci? Treci aici. - E profesoara mea.
Ar trebui să te duci, poate o să ai probleme.
Vino încoace.
Du-te.
Te iubesc, tati.
Și eu te iubesc, scumpo.
Alba.
Alba?
O vom numi Alba.
- Ai cunoscut-o? - Da.
E foarte frumoasă și deșteaptă.
O s-o iubești la nebunie.
Deci totul o să fie în regulă?
Da. Totul o să fie în regulă.
- Împinge! - Respiră!
- Împinge! - Continuă! Haide!
Mai mult!
Împinge!
Felicitări, e superbă!
Dumnezeule!
Hei!
Henry!
Știi cu cine se joacă Alba?
E Alba.
Da, dar cu cine e?
Cu fiica ta.
Amândouă sunt. Călătorește în timp.
Anul ăsta.
E prea ciudat?
Nu, cred că e ceva magic.
- Unde-i Alba? - A plecat.
Vrei să vorbești despre asta?
Nu.
Vrei să te ajut?
- Nu. - Ești sigură?
- Ce s-a întâmplat? - De ce?
- De ce-i așa de tristă? - A fost puțin tristă, cred.
Bine, ce știe?
Spune-mi, altfel o să mă gândesc la tot ce-i mai rău.
Gândește-te, că oricum asta o să faci.
Ești bine?
Mulțumesc.
Te-ai distrat de ziua ta?
Scumpo, dacă te supără ceva, poți oricând să-mi spui.
- Nu pot. - De ce?
Pentru că mi-a spus tati să nu-ți spun.
Și îl iubești pe tati.
Dar, uneori, tati se mai înșeală.
Vrei să-mi spui despre ce e vorba? Nu se întâmplă nimic.
- Îmi promiți? - Da.
Tati o să moară.
- Cine ți-a spus asta? - Alba.
Serios?
Mi-a spus că tati o să moară după ce împlinesc eu cinci ani.
Alba mi-a spus că o să mori după ce împlinește ea cinci ani.
Ziua în care ai ajuns în hol erai împușcat.
Asta e, nu? Ești împușcat.
Sincer, chiar nu știu.
Mi-e frică.
E mort.
Dar de ce?
Așa se întâmplă.
Ne naștem, trăim și, când îmbătrânim, murim.
Ajută-mă!
Cum a făcut hipotermie în octombrie?
Lasă-i să-și facă treaba.
A spus că niște tipi îl urmăreau și că ningea.
S-a urcat într-un vagon de tren și cineva l-a încuiat acolo.
Dumnezeule!
O să-i salveze piciorul.
O să stea într-un scaun cu rotile câteva luni, dar o să fie bine.
Dar trebuie să poată să meargă.
Trebuie să poată fugi. Dacă nu poate fugi...
Tati?
- Ești pe moarte? - Nu.
O să trebuiască să stai în scaunul ăsta de-acum înainte?
Doar pentru puțin timp, scumpo.
Lucrurile se întâmplă repede acum. Călătoresc foarte des.
S-ar putea să fie din cauza medicamentului împotriva durerii.
Încearcă să rămâi, tati.
- Tu cum o faci? - Când îmi vine să plec... cânt.
Îmi cânt.
Hai să încercăm.
Daisy
Dă-mi răspunsul, da
Sunt pe jumătate nebun
Totul pentru dragostea ta
Clare!
O să sun la spital!
O să-ți fie de ajutor într-o bună zi.
Trebuie s-o simți. Îți dai tu seama unde să învârți.
Așa te vreau.
- Miroase super, mami. - E gata.
Hai. Nu uita să amesteci.
- Fii generoasă. - E fierbinte.
Multă.
Ai grijă. Așa. E bine.
Gata!
Uite! Ninge!
Scumpo, ia-ți haina!
Bun.
Poftim. Îmbracă-te.
Ce frumos e.
Putem să deschidem cadourile în seara asta?
Ce cadouri?
Moș Crăciun nu vine până nu te culci.
- M-am uitat deja în debara. - Alba, debaraua era încuiată!
Crăciunul e mâine dimineață.
Asta e regula. Fără cadouri de Ajun.
Atunci ce facem?
Vă prind!
Mai încet! Era să aluneci!
- Mai vreți ceva? - Nu.
- Nu mai vreau nimic. - Bine.
- Hei, Gomez. - Ia zi.
Vino afară un pic.
De ce? E frig.
Hai, nu fi chietros. Nu stăm mult.
Ce s-a întâmplat?
Voiam să-ți mulțumesc pentru tot.
- Ai fost un prieten grozav. - Despre ce vorbești?
S-ar putea întâmpla ceva în seara asta.
Voiam să-ți spun că știu că am fost o pacoste,
dar tu te-ai purtat grozav.
Totul a fost o grozav.
Da, n-ai pentru ce.
Sunteți nebuni?
E ger afară. Scumpule, pune asta pe tine.
Gomez, vin imediat.
Să-i lăsăm câteva minute.
Henry?
Nu.
Vino încoace.
Haide.
De ce m-ai lăsat să chem atâta lume?
Nu vreau să fii singură.
N-aș schimba nimic.
N-aș renunța la nicio secundă din viața noastră împreună.
Tată!
Știam eu că l-am nimerit.
- Eu nu văd urme. - Da...
Hai să vedem aici.
Clare!
O să sun la spital!
Bine.
Te iubesc. Mai mult decât orice.
Te iubesc.
Te-am iubit dintotdeauna.
Rămâi aici.
Te-am iubit dintotdeauna.
Rămâi aici.
- Alba, scumpo. - Tati...
- Tati? - Alba!
Știam eu că o să te văd din nou!
- Câți ani ai? Ce an e? - Nouă.
Ai nouă ani? Și mama ta încă lasă haine?
A spus că nu se știe niciodată.
Îi mai știi pe Max și pe Rosa, nu? Sunt copiii lui Gomez.
Ce-au mai crescut.
Fugiți acasă! Spuneți-i mamei că e aici!
Spuneți-i să vină!
- Haide! - Stai așa!
Povestește-mi cum ai întâlnit-o pe mama.
- Ea nu ți-a povestit? - Ba da, dar nu ca tine.
Eram chiar pe pajiștea asta.
Într-o zi frumoasă, când mama ta era mică de tot...
... s-a dus în luminiș și era un bărbat acolo.
- Fără haine pe el. - În fundul gol.
După ce-i dă pătura care se întâmpla să fie la ea,
îi explică faptul că e călător în timp.
Dintr-un motiv pe care n-o să-l înțeleg niciodată,
ea chiar îl crede.
Pentru că e adevărat.
Henry?
- Trebuie să plec. - Nu, tati, cântă.
Nu știu să cânt.
Henry!
- De unde ești? - Am 39 de ani.
Alba e încă mică. Suntem în casă, fericiți.
De ce nu mi-ai spus că vii? Te-aș fi așteptat aici.
Nu vreau să mă aștepți.
Nu vreau să mă aștepți toată viața.
Te iubesc.
- Nu pot să rămân. - Știu.
Uneori, mă gândesc că e într-un copac, așteptând să-mi facă o surpriză.
Și eu credeam așa când eram mică,
că e mereu aici, chiar și când nu era.
Cred că chiar e, nu-i așa?
Traducerea și adaptarea: Cookie & veverița_bc @ www.titrări.ro