Din episoadele anterioare...
Acum lasă pe oricine să urce la etajul șase?
Eu și Alvez suntem foști infanteriști. Ne-am cunoscut în programul ARC.
Programul de recuperare al armatei.
Ajutăm militarii bolnavi și răniți să se reintegreze în viața civilă.
Tumoarea s-a răspândit. Nu mai putem face nimic. Îmi pare rău.
Loială pe vecie, iubită pe veci
- Scuze că vă întrerup. Poți veni o clipă? - Vă rog să mă scuzați.
Ai observat cum te-a măsurat din priviri? Semeni cu soția care tocmai l-a părăsit.
Bun-venit la Dosarele Sicarius! Sunt gazda voastră, Brian Garrity.
Invitatul meu e însuși ucigașul Sicarius, Elias Voit.
Ai scrisori de la fani.
NU sunt jalnic.
E trist cât de jalnic sunt, dar știi ce e și mai jalnic?
Cineva care face o emisiune despre mine și oricine o ascultă.
Lance Kingston a făcut pozele, dar nu el ți le-a trimis.
Se pare că fanul tău le-a furat.
Lance e un mijloc de a-și atinge scopul, pion de sacrificiu.
Perimetrul a fost compromis. Parter. O victimă. Coridorul exterior.
Vezi pe cineva?
Negativ.
Nenorociților!
- Reîncărcăm! - Bine.
- După mine. - Vin.
Se trage în agenți. Avem nevoie de ajutor.
Recepționat, ajutorul e pe drum.
Nu!
- Taci! - Nu, te rog!
Dacă mai faci un pas...
Ușurel. Vrem să ajutăm.
- Nu vreau să mor! - Nu pățiți nimic.
- N-o minți! - Domnule, aruncați arma.
Cum vă cheamă?
Sictir! Așa mă cheamă. De ce nu mi le dați?
- Ce nu vă dăm, domnule? - Medicamentele mele! Am nevoie de ele.
Bine! Lăsați arma și dați-i drumul doamnei.
- Și vă promit că... - Alo!
Crezi că nu te văd?
- Vrei să moară cucoana asta? - Nu! Domnule, nu vrem!
Dați-mi medicamentele!
Agent Lowell, ținta e în vizor?
- Negativ. - Repoziționează-te. Ia ținta în vizor.
Domnișoară, cum vă cheamă?
Melissa.
Nu! Nu vorbi cu ea! Vorbește cu mine!
- Raportez, ținta e în vizor. - Înțelegi?
- Am culoar de tragere. - Tipul ăsta...
Se vede cât de mult își dorește să mă omoare.
Dar dacă ratează? Și o încasează domnița.
- Domnule! - Gata cu prostiile, da? Ajunge!
Număr până la trei.
- Ori îmi aduceți medicamentele... - Nu, te rog!
- Ori îi zbor creierii. - Lowell, ai culoar, trage!
Bine?
- Unu! - Dați-i ce vrea!
- Doi! - Domnule, dacă o omorâți, vă omorâm!
- Trage! - Trei!
Ce mama dracului?
Am tras.
Să-mi bag... Ce-ai făcut?
Anulați exercițiul!
A fost muniție letală!
- Ce porcărie... - Să vină O'Connor!
- O'Connor! - Avem nevoie de un medic. Urgent!
Coborâți armele! Verificați încărcătorul!
Am gloanțe oarbe.
La fel.
Billy, nu suntem înarmați. Lasă pistolul.
Spune ceva!
Vin medicii.
E mort.
Am tras.
- Paza. - Izolați zona. Acum.
Avem un atacator activ. Nu e exercițiu. Repet, nu e exercițiu.
Recepționat.
Billy, în 30 de secunde sosește cavaleria și vei fi ucis.
Nu cred că vrei să mai omori un om. Te rog. Dă-mi arma.
Lasă-mă să te ajut, bine?
Gata.
Nu înțeleg, frate.
Ce-a fost în capul tău?
Am avut culoar de tragere.
Am tras!
Atenție, tot personalul! Situație de urgență!
Sunteți în lockdown!
Rămâneți pe loc până la noi ordine.
Acesta nu este un exercițiu. Repet, acesta nu este un exercițiu.
MINȚI CRIMINALE: EVOLUȚIE
„Nu putem evolua când ne e rușine
și nu ne putem folosi de rușine pentru a ne schimba pe noi sau pe alții.”
Brené Brown.
Tom Milliken a fost împușcat?
În timpul unui exercițiu pentru cei aleși din echipa de salvare a ostaticilor.
- Un exercițiu cu gloanțe adevărate? - Sunt multe de discutat aici,
de aia a cerut Rebecca să preluăm noi cazul.
- Doamne... Alvez știe? - E la fața locului cu JJ.
Tom Milliken îi era ca o rudă.
Brian, ce ți-am spus eu despre sunat sâmbăta?
Emily, nu te-aș deranja dacă n-ar fi ceva foarte important.
Mi-au parvenit dovezi ale unei preinfracțiuni.
Ce rahat mai e și asta?
- Tara, tu ești? - Bună, Brian.
Ce e cu preinfracțiunea?
E ce se întâmplă înainte de comiterea infracțiunii.
Am înțeles termenul. Ce dovezi crezi că ai?
Aș spune că e un fel de manifest.
Mi-a fost trimis de un fan. Scrie, citez,
„Unii îmi pot spune «fan», dar El trebuie să-mi spună Dumnezeu.”
Și cum aceeași declarație e dactilografiată iar și iar...
Personajul lui Jack Nicholson din Strălucirea
o ia razna și dactilografiază o frază iar și iar: „Munca fără distracție...”
- Da, am văzut filmul. - Ar trebui să vezi ăsta.
Nu doar că și-a dactilografiat afirmația de multe ori,
dar a și imprimat-o în forme.
E țicnită rău treaba asta. E ca și cum...
Deși nu sunt profiler, e clar că vrea să facă ceva rău.
- Unde ești? - Nu departe. Efectiv după colț.
- Aruncă o privire. - Bine, te așteaptă permisul de vizitator.
- Când vin, vin toate-odată! - Ne ocupăm eu și David de el.
Mulțumesc. Trebuie să ajung la centrul de instrucție.
Da.
Ori îi zbor creierii.
- Unu! - Dați-i ce vrea!
- Doi. - Domnule, dacă o omorâți, vă omorâm!
- Trei! - Cine mai știe?
E lockdown, puțini. Directorul, procurorul general, președintele.
Cred că în 24 de ore ajunge și la știri.
Dar nu avem mulți prieteni în administrația asta.
Un incident cu doi agenți e pretextul perfect
ca să distrugă ministerul.
- Peter, îmi pare tare rău. - Încă-mi vine greu să cred.
Emily, el e Peter O'Connor, adjunctul lui Milliken.
Tom v-a lăudat pe tine și echipa ta. V-a adus un caz recent, nu?
Da. Un deces în circumstanțe neclare, și, incredibil, acum e el subiectul unuia.
Circumstanțele nu sunt neclare. A tras agentul în pregătire Billy Lowell.
- Arma lui era singura cu muniție letală. - Da, pare evident.
Totuși, oficial, trebuie să stabilim dacă a fost omor sau moarte accidentală.
- Desigur. - Nu m-am mai făcut de mult instrucție,
dar e ceva obișnuit ca SO să facă exerciții cu actori și arme reale?
Nu, nu e ceva obișnuit,
dar Tom avea propria metodologie și mână liberă de la vârf.
Dacă voia să facă ceva, făcea.
În acest caz, a decis că cei în pregătire au nevoie de o experiență mult mai reală.
Exercițiul a inclus toți agenții în pregătire?
Nu, doar agenții Helm, Barlow și Lowell, o echipă de trei.
Agentul Lowell e deja reținut, dar va trebui să-i interogăm
- ...și pe agenții Helm și Barlow. - Sigur.
Legistul a preluat cadavrul?
- Acum. - Te rog să mă scuzi.
Luke...
Lăsați-mă o clipă.
Am încercat să-i spun să nu se ocupe de cazul ăsta.
Da...
- Brian! - Tara!
Ce încântare să te revăd! Unde e Emily?
S-a gândit că e mai bine ca eu și Tara să vedem ce ai.
Bine.
Având în vedere trecutul nostru, n-ar fi mai bine ca eu și Tara să...
Nu. Pe aici.
„Unii îmi pot spune «fan», dar El trebuie să-mi spună Dumnezeu.”
Ce ți-am spus? „Amirc”.
Când l-ai primit?
- Ieri. - Ieri?
Am deschis plicul azi.
Ștampila poștei, Kensington, Pennsylvania.
Ați mai văzut așa ceva, nu?
- Ne lași o clipă? - Nu atinge nimic.
DEPARTAMENTUL DE ANALIZĂ COMPORTAMENTALĂ
- E identic cu ce i-a trimis lui Voit. - Dar de ce i l-a trimis lui Garrity?
- Ascultă podcastul lui Garrity. - Dar mesajul tot ajunge la Voit.
E un nenorocit pupincurist, a scris „El” cu majusculă!
Da, îi atribuie statut divin lui Voit.
Un statut pe care vrea să-l împărtășească.
Încearcă să-l facă pe Garrity să-l invite iar pe Voit la podcast?
Speră din tot sufletul că și Voit o să-l considere pe el zeu?
Da, zeul vechi îl încoronează pe cel nou.
Ce idee ai?
N-o să-ți placă, dar...
trebuie să-i spunem lui Voit.
Sigur că trebuie să-i spunem, știu. Stai, de ce nu mi-ar plăcea?
Tu nu vrei să fii în prezența lui.
Dar tu trebuie să te asiguri că Garrity nu se prinde că-l ducem de nas.
- Păi îl ducem rău de nas. - Dar nu-l putem lăsa să spună ce știe.
Ai dreptate. Știu. Doar că...
Arăt ca fosta lui soție, dar nu înseamnă că trebuie să fiu strategia de bază.
Bine, ce altă strategie avem?
Niciuna.
Nu-ți cer să-l dădăcești.
Doar să-i spui să plece acasă și să aștepte instrucțiuni.
Să se simtă implicat într-o anchetă specială.
Are încredere în tine.
Bine.
- Apreciem că ne-ai informat. - Ești liberă diseară?
- Poftim? - Pentru cină, ceva de băut.
Știu că nu e momentul ideal, doar vânați un criminal în serie.
Sunt măritată, Brian.
Când...
Felicitări!
- Mulțumesc. - Da. Norocos tipul.
Tipa.
Da, să revenim.
Brian, DAC are nevoie de ajutorul tău cu o anchetă specială secretă.
- Secretă? - Exact.
Vrem să te duci acasă și să aștepți ca subiectul să te contacteze din nou.
Când se întâmplă, mă suni și vedem atunci ce facem.
- Să te sun... - Exact.
- Nu am numărul tău. - Îți dau numărul meu de la muncă.
Prin centrală.
Vrei să vorbim?
Nu e bine să constipi sentimentele. Nu știu de ce m-am exprimat așa.
Dar nu e cazul să-ți spun eu
că, cu cât reprimi mai mult durerea, cu atât mai mare va fi suferința.
Mi-ai spus.
- Ce anume? - Ai zis că nu e cazul să-mi spui.
- După care mi-ai spus. - N-o da cotită!
Ar fi bine să vorbești cu cineva pe aceeași lungime de undă cu tine.
Adică cu moi.
Văd prin ce treci.
Serios.
Știu.
Știu ce vei spune.
Eram prea apropiat de Milliken și nu pot fi imparțial.
Te ocupi de caz.
Vreau doar să-ți amintesc să lași probele să-ți indice calea.
Nu trage concluzii pripite din cauza relației tale cu victima.
Te așteaptă Tyler.
Mulțumesc.
- Unu! - Dați-i ce vrea!
- Doi! - Domnule, dacă o omorâți, vă omorâm!
Trei!
De ce?
Trei!
De ce?
Știi că vom sta aici și vom privi asta iar și iar
până îmi răspunzi la întrebare.
Am avut...
Poftim?
Am avut culoar...
- Am avut culoar. Am tras. - Cu siguranță!
De ce crezi că agentul Lowell refuză să spună altceva
decât: „Am avut culoar. Am tras.”? Ca o mantră.
- Isuse... Asta ne băga Milliken în cap. - Ce?
Milliken a conceput scenariul fără ieșire,
în care cel care ia ostatici nu poate fi prins în viață.
Eu, Billy și Joey eram în aceeași echipă, conducând pe rând operațiunea.
- Adică să fiți cel care-l ucide? - Da.
Eu și Joey n-am avut probleme. Puteam face exercițiul cu ochii închiși,
mai ales că aveam pistoale cu laser și ținteam manechine,
dar nu știu ce s-a întâmplat cu Billy.
Nu reușea niciodată. Se bloca, ceea ce l-a scos din sărite pe Milliken.
Știu cât de repede îi sărea țandăra. Ieșea urât.
Asta era treaba lui. Agenții să fie gata să iasă pe teren.
Exact. De asta Billy îl scotea din minți pe Milliken.
Agent Lowell,
de ce eziți?
- Sunt vieți în joc, băiete. Înțelegi? - Da.
Vrei să fii spectator? Ia-ți bilet.
Da, domnule. Dar...
Gata cu scuzele! Dacă ai culoar, trage!
Da.
- Poftim? - Da, să trăiți!
Nu. Spune. „Am culoar, trag.”
- Am... - Am culoar!
- Am culoar. - Trag!
Trag.
Bine.
Repetăm exercițiul.
Da.
Am tot repetat exercițiul ăla.
Și atunci am trecut de la ținte false la actori.
De la pistoale cu laser la pistoale reale cu gloanțe oarbe.
Dar mărirea mizei nu l-a ajutat pe Billy. E incorigibil.
Chiar m-am gândit că nu va dura mult până s-o ia razna de tot.
- Să fii mustrat e una... - N-a fost doar atât.
Lowell, ai culoar. Trage!
- Unu! - Dați-i ce vrea, vă rog!
- Doi! - Trage.
Domnule, dacă o omorâți, vă omorâm!
Trage!
Trei!
Ce mama dracului!
Fir-ar a dracului!
Îți bați joc de mine? Din cauza ta a mai murit un ostatic.
Ce gâtu' mă-sii trebuie să fac ca să-ți intre în cap? Spune!
Am culoar.
Să trag?
Trag...
- Trageți. - Bingo!
Încă o dată!
Să nu crezi că nu pot să renunț la tine!
Haideți!
RLC.
Știi de la ce vine? Sigur că știi.
„Renunțare la cerere”.
Te înțeleg. Milliken te făcea praf. Îți amenința viitorul.
N-ai mai suportat. Ce altceva să faci?
L-am împușcat, dar nu l-am ucis.
Billy! Nu te mai juca cu mine!
Îți percheziționăm dulapul.
După ce comparăm gloanțele din dulap cu cele din încărcător...
Jur că aveam gloanțe oarbe, ca toți ceilalți!
- E evident că nu aveai. - Știu!
Nu înțeleg.
Milliken a împărțit personal pistoalele și gloanțele oarbe,
am verificat iar înainte să începem.
- Ale lui erau pistolul și muniția falsă? - Da!
- Nu mai minți! - Nu mint. Verificați, jur!
Agent Lowell, în timpul exercițiului,
scenariul fără ieșire presupunea prezența unui atacator într-un birou.
Dar colegii tăi au menționat că Milliken improviza, jucând rolul...
Un nebun căruia i s-a refuzat tratamentul.
Tu sau colegii tăi știați că Milliken lua antidepresive?
V-a spus?
Stai puțin...
Vreau să vorbim dincolo.
- Ce faci? - Tom mi-a spus că lua citalopram.
- Și ce? Nu e relevant. - Luke, bineînțeles că e relevant.
Comportamentul lui Tom devenea tot mai haotic.
Nu, pare că ai căuta o scuză, nu un motiv.
Luke, Tyler!
Cum stăm?
N-a mărturisit, dar bănuim omor premeditat.
- Sau poate a fost sinucidere. - Sinucidere? Ce tot spui?
Ascultă-mă! Erau pistoalele lui Milliken, iar comportamentul lui era afectat
fie de abuz de medicamente, fie de ignorarea lor. E posibil.
Nu, nu e posibil! E absolut imposibil!
Am primit raportul balistic al glonțului recuperat.
Provine din arma de serviciu a lui Milliken.
Da, și cred că a vrut ca agentul Lowell să tragă.
Crezi?
Tom și-a petrecut viața ajutând veterani cu probleme psihice.
Nu s-ar fi sinucis!
Stați... Văd că aveți două ipoteze viabile.
Eliminați una.
Crezi că e un alt test?
Da, dar nu doar pentru noi. Își măsoară nivelul de stăpânire de sine.
- De aia i l-a trimis lui Garrity, nu ție. - Încearcă să calce frâna.
Dacă nu reușește,
o să moară cineva.
Presupunând că n-a ucis deja.
Poate că a ucis, iar acum vrea să i se spună Dumnezeu,
pentru că simte că are puterea de a arăta milă.
- Să aleagă cine trăiește și cine moare. - Dar nu înainte să-i predai ștafeta.
De asta scrie „El” cu majusculă când te pomenește.
Fără aprobarea ta, nu va simți nimic special.
Ar putea fi un alt motiv să i-l trimită lui Garrity.
- Ca să ajung eu iar la podcast. - Da... Nu mai facem așa ceva.
Bine, dar poate dacă ar auzi vocea altcuiva la podcast,
i-ar fi atrasă atenția cât să fie neglijent, să se dea în vileag.
- Bine, la cine te gândești? - La mine.
Da.
Nu.
Dacă e fanul meu, încearcă să-mi calce pe urme,
ceea ce înseamnă că ți-a citit toate cărțile.
- Nu sunt manuale de instrucțiuni! - Te respectă.
Ai condus echipa care m-a prins.
Dacă-ți aude vocea la podcastul lui Brian, o să-i fie imposibil să nu te contacteze.
Ești singura persoană căreia i s-ar putea preda.
Așa e...
Are încredere în tine.
Știi că am dreptate, altfel n-ai fi aici.
- Scuze că te întrerupem. - Nicio problemă. Cu ce vă ajut?
Analizând rapoartele incidentelor, n-am găsit niciunul
care să descrie cum Milliken l-a amenințat cu arma pe agentul Lowell.
- Nu mă miră. - S-a făcut o sesizare?
La mine n-a ajuns, dar se vorbește acum
despre multe sesizări anonime tergiversate la Responsabilitate Profesională.
- Prieteni sus-puși? - Sunt doar zvonuri, nu?
Tot ce știu din experiența personală e că a obținut rezultate.
Dacă treceai de curs, erai cel mai bun dintre cei buni.
Deci spui că erau dispuși să treacă cu vederea
dacă se sărea calul uneori?
Tu ai spus. Dar nu te-aș contrazice.
Promoția asta nouă mă omoară. Îmi stârnește vechile năravuri.
Nu sunt... Nu știu.
Nu! Nu poți să te oprești la „nu știu”. Spune-mi care e problema.
Cindy. Nu e deloc mulțumită.
- Haide... Ați trecut voi și prin mai rele. - Da...
Când îmbătrânești și ești mai înțelept,
îți dai seama că n-ai de ce să suporți rahaturi toată viața.
- Crezi că tu o suporți? - Nu, nu eu. Cindy!
Și-a petrecut mare parte din viață rezolvând problemele mele.
- Mergeți la terapie? - Da. De două ori pe săptămână.
Dar eu sunt problema.
Nu știu ce naiba se întâmplă. Nu mă detașez de muncă.
Îi dau ordine de parcă ar fi la instrucție. E de rău.
Luke...
Un înțelept mi-a spus cândva că una e să identifici problema
și alta e să încerci s-o rezolvi.
- Sunt doar cuvinte. - Până le pui în practică.
Nu știu ce m-aș face fără ea.
Poate ai nevoie de o pauză.
Ai paharul gol.
- Mai bei una? - Nu, mersi.
Haide... Încă una, fac eu cinste.
- Sigur. - Bravo! Așa te vreau.
Se pare că trebuie să-i interogăm iar pe toți agenții în pregătire.
Ești bine?
Nu e corect.
- Moartea rareori e corectă. - Nu moartea.
Suferința.
Fir-ar...
Îmi pare rău...
Ești ultima persoană la care ar trebui să mă plâng.
- Nu, te înțeleg. - Nu...
Să nu crezi că încerc să compar experiența ta cu a mea.
Luke, încetează!
Te înțeleg.
Fiecare suferă în felul lui.
A trecut mai bine de un an
și nu trece o zi fără să văd ochii lui Will
sau umorul lui la băieți.
E al dracului de dureros.
Suferința nu e blândă.
Sau rațională, sau corectă.
Dar, crede-mă,
dacă nu le dai curs sentimentelor,
dacă te izolezi de ele,
e mult mai rău.
Da...
Ia zi...
Ce putem face ca să te ajutăm să dai curs sentimentelor?
Credeam că pot prelua conducerea cazului,
dar am nevoie de sprijinul tău și al lui Tyler.
Îți suntem alături.
- Aici suntem. - Mulțumesc.
În afară de ce făcea în timpul cursului,
ai detalii despre comportamentul lui Milliken?
N-am petrecut timp cu el în afara exercițiilor.
Dar înainte de ședințe sau după exerciții? Poate ai stat de vorbă cu el.
Da, uneori.
Da, era draconic în timpul exercițiilor, dar în ultima vreme, când era singur...
era ciudat.
Cum așa?
M-am dus cu o întrebare procedurală.
Am intrat, el stătea la birou.
AGENT SPECIAL
El nu m-a observat, eu am văzut
cum plângea.
Da, mi-a spus Joey.
A zis că plângea tare. N-am înțeles de ce.
Da, ne pregăteam pentru următoarea evaluare,
dar fusese o zi fără stres.
E clar că ceva îl afectase.
Ascultă-mă! Îl cunosc pe Tom Milliken de peste 20 de ani!
- Nu l-am văzut niciodată plângând. - Luke...
Nici eu nu l-am văzut. Asta mi-a spus Joey.
Joey nu ne-a putut spune ce-l supăra pe agentul Milliken. Tu poți?
Nu sunt sigur, dar circula un zvon.
Îl părăsea soția lui.
Cindy? Nu...
- E soția lui? - Da.
După cum am spus, nu pot fi absolut sigur că-l părăsea soția, e doar un zvon.
Ești bine?
- Cindy... - Luke!
- Mă bucur să te văd. - Îmi pare tare rău.
Din ziua în care s-a pensionat din armată.
Da.
- Îmi amintesc zilele alea. - O nouă misiune la fiecare șase luni.
Apeluri lungi cu tine.
- Sau fără apeluri săptămâni întregi. - Da.
După ce s-a pensionat, urma să ne facem un rost.
Să ne cumpărăm casă, nu să locuim prin baze.
Mi-a spus că cea mai bună decizie a lui a fost să se angajeze la FBI.
- A zis că, în fine, simte că aveți... - Avem timp unul pentru celălalt. Da.
- Da. - Sigur...
Uneori, cei care ajută cel mai mult alți oameni nu se pot ajuta pe ei.
Nu înțeleg ce vrei să spui.
Cindy, cei de la DAC sunt pe cale să pună cap la cap
ce s-a întâmplat și au apărut informații
care sugerează că Tom a avut un comportament autodistructiv.
Că poate avea tendințe suicidare.
Tom? Cine ți-a spus așa ceva?
- N-am voie să spun. - În niciun caz, Luke!
Și nu spun asta doar pentru că sunt soția lui.
Cindy, îl părăseai?
Nu te-aș întreba dacă n-aș fi nevoit.
Nici nu-mi vine să cred, doar că unul dintre elevii lui l-a văzut
singur în birou, plângând isteric.
Un om îl vede pe altul plângând, deci probabil are tendințe suicidare?
Luke, ești profiler, cum să susții așa ceva?
Știu că pe Tom îl chinuia gândul că te face să suferi.
Da.
Tom și-a ascuns sentimentele 30 de ani, iar asta ne distrugea relația.
Dar Tom nu era genul care să renunțe, nu?
Și-a găsit un alt terapeut. Lua alt tratament.
Și, în fine, își accepta sentimentele, adevărul.
Da, a mai și plâns din cauza asta, un lucru bun pentru el și pentru noi.
Deci nu divorțați.
Cât timp lua măsuri, nu aveam de gând să-l părăsesc.
Și i-am spus și lui.
Atunci, din punctul tău de vedere,
singurul lucru cu care Tom avea probleme era munca.
Celor ca Tom, care se simțea profund responsabil
să pregătească următoarea generație de războinici,
le e greu să decidă dacă vor să fie iubiți sau temuți.
- Eu l-am iubit. - Nu cred că l-au iubit mulți.
La ultima promoție,
mi-a spus că cea mai bună lecție pe care le-o poate da e să-i pice.
De aia a decis acel tânăr să-i ia viața, nu?
Nu-i așa?
- Bună. Ai o clipă? - Da, sigur.
Am făcut cum mi-ai spus, am lăsat probele să-mi indice calea.
Lowell l-a împușcat pe Tom și...
Nu și-a luat viața nici din greșeală, nici intenționat.
- Așadar, sinucidere? - Nu!
Nu știu de ce nu m-am gândit la asta de la început.
Tom era atent la carențele lui Lowell, dar ar fi tras la răspundere toată echipa.
- Toți pentru unul, unul pentru toți. - Legătura aia e totul.
Dacă Tom amenința cu RLC,
amenințarea era la adresa celor trei agenți în pregătire,
inclusiv agenții Barlow și Helm.
Crezi că unul... sau amândoi...
I-au dat intenționat lui Lowell un încărcător cu muniție letală.
Conflictul cu Tom îl face țapul ispășitor perfect.
Dacă nu funcționa, aveau un plan B.
Comportamentul haotic al lui Milliken ar sugera posibilitatea sinuciderii.
Oricum, erau acoperiți.
Până acum.
Nu, până putem dovedi, și avem doar o oră până apare știrea.
Luke!
Bravo.
Ipoteza ta e logică, dar, după interogatorii, nu sunt sigur.
Barlow și Helm nu sunt capabili de o asemenea viclenie.
Știu, dar cred că există o cale de a afla sigur.
- Să-i facem lui Lowell un test cognitiv. - Da.
Trauma îl împiedică să ne spună exact
ce-a fost înaintea și în timpul exercițiului.
- Fă-i tu testul. - Nu.
Luke...
Noi doi am început cu stângul. Nu se va putea relaxa.
Prezența ta l-ar putea readuce în acea stare.
Eu așa cred.
Vom fi aici dacă ai nevoie de noi.
Nu, nu vreau.
- Agent Lowell... - Nu!
Ai încercat să mă păcălești să mărturisesc.
Ascultă, Billy... Îmi pare rău.
Chiar îmi pare rău. Vreau să fiu sincer cu tine.
Agentul Milliken... Eu și Tom eram foarte apropiați.
Mi-era ca o rudă și...
A fost greu să aud unele lucruri pe care le-a spus și le-a făcut.
Și n-am fost corect cu tine.
Îmi cer scuze.
Bine.
Dacă ești dispus să faci ceea ce noi numim „interviu cognitiv”,
cred că ne-ar putea ajuta să stabilim ce s-a întâmplat
și am putea afla adevărul.
Bine.
De unde începem?
De ce te-ai angajat la FBI?
În copilărie,
m-am considerat inutil.
A avut tata grijă.
Trebuia să-i dovedesc contrariul,
așa că m-am înscris la FBI
și am fost acceptat.
Tatei nu i-a venit să creadă.
Dar...
Știi cum e,
au existat așteptări și totul a...
Luat amploare?
Da.
Mai ales când am decis să intru în echipa de salvare a ostaticilor.
Atunci...
am început să am atacuri de panică.
- Iar Milliken n-a fost înțelegător. - Ba a fost.
Și...
n-a fost...
A fost și bun, și nebun.
Mi-a recomandat un terapeut, dar îmi tot amintea...
că n-are nimeni timp de rahaturile mele.
Sunt vieți în joc.
Dar n-ai renunțat.
- Aveam ceva de dovedit. - Tatălui tău?
Da.
Agentul Milliken îți amintea de el?
Da.
De fiecare dată
când țipa la mine...
auzeam vocea tatălui meu și...
Mă făcea să tremur, la propriu.
Billy, vreau să închizi ochii. Bine?
Acum respiră adânc.
Bine, să ne întoarcem.
Agentul Milliken împarte armele.
Demonstrează că în încărcătoare sunt gloanțe oarbe, corect?
Da.
Dar eu, Joey, Owen... am verificat încă o dată.
Și apoi?
- Am reînceput exercițiul. - Ești sigur?
Da.
Billy, închide ochii.
Agentul Milliken țipă la voi
să vă pregătiți și să începeți exercițiul.
Ce naiba, Lowell! Sunt vieți în joc, băiete!
Dacă nu faci față, mor oameni. Nu e complicat.
Uită-te la mine!
Te consideri abuzat?
Nu te descurci cu mine, nu te descurci nici cu slujba asta!
Dar are și FBI-ul nevoie de conțopiști.
Vrei să fii spectator? Ia-ți bilet. Altfel...
Îl aud pe tata.
- Gata cu scuzele! - Și încep să tremur.
Tragi! Ai înțeles?
- Mi se face rău, nu mă pot abține. - Repetăm exercițiul.
Vomit.
Și Milliken?
Era supărat.
Toată lumea era supărată.
Joey și Owen erau exasperați. „O luăm de la capăt...”
Și ce s-a întâmplat?
Apoi...
am simțit o mână pe spate.
Mâna cui?
Hai că te descurci.
O'Connor era.
- Adjunctul lui Milliken? - Da!
Îmi amintesc acum...
că m-a bătut pe spate.
Hai că te descurci.
- Ți-a căzut. - Rahat... Mulțumesc!
Isuse!
Am crezut că mă ajută.
Reîncărcăm!
Nu...
Nu înțeleg...
De ce să-mi facă așa ceva?
Tot ce conta pentru el era să găsească un țap ispășitor.
Dar eu am apăsat pe trăgaci!
Va fi cuvântul meu împotriva cuvântului lui, cine o să mă creadă?
- Mersi, Peter. - Nicio problemă.
- Ați primit rapoartele de la mine? - Da.
- Trebuie să mai verificăm un obiect. - Ce anume?
Credem că agentul Milliken avea un jurnal. În seif.
Când a venit soția lui să-i ia lucrurile, n-ai fost aici să i-l deschizi.
Nu, dar pot să-l iau acum.
- Nu văd niciun jurnal. - Te rog, dă-te la o parte.
CARTUȘE 9 mm
Peter O'Connor, ești arestat pentru uciderea agentului Tom Milliken.
Ce naiba faceți?
Agentul Milliken a fost ucis cu propriul glonț.
Muniția a fost ținută mereu aici, în seiful ăsta.
Cindy a spus că soțul ei și încă o persoană cunoșteau cifrul.
Adică tu.
Sunteți nebuni! I-am oferit totul acestui om!
Se vede. Dar nu te-ai putut abține. Ne-ai îndreptat spre OPR.
Toate acele sesizări anonime,
printre care și a unui cursant picat, care o săptămână mai târziu s-a sinucis.
Matthew O'Connor. Fratele tău.
Și nimănui nu i-a păsat, așa că ai rezolvat singur problema.
OPR e o glumă proastă!
Ce rost are? Regulile nu se aplică niciodată egal!
- Unii au tratament special! - Fratele tău merita mai mult.
Iar Milliken a primit exact ce merita.
Și Billy? Nu merita nimic din toate astea.
Luați-l de aici.
Proba unu! Proba doi! Capra crapă piatra-n patru.
Dacă-mi permiteți, scenariul vostru e bun, dar aș vrea să vă propun câteva ajustări.
Poate niște anunțuri înainte de pauzele publicitare.
- Nu, rămâi la cuvintele de pe pagină. - Am convenit ceva dinainte.
Chiar nu înțelegi cât de serios e ceea ce facem aici?
Ba da, înțeleg, dar dacă tipul e fan al podcastului,
își va da seama că încerc să-l prind în capcană.
- Nu e nicio capcană. - Știi ce vreau să spun.
Brian, suntem pregătiți, bine? O să te descurci de minune.
Când intrăm în direct,
sperăm că scenariul îl va ademeni pe fan să sune.
Apoi trebuie să menținem apelul suficient cât să-l localizăm...
Sau să obținem un profil bunicel. Știu. Mi-ați spus.
Ți-am mai spus și că, dacă schimbi o silabă din scenariu, cineva poate muri.
- Ne-am înțeles? - Perfect.
Să facem istorie!
Salut, Brian.
Invitat special?
A venit să observe.
Ignoră-l. Vorbesc serios. Să nu sufli o vorbă despre prezența lui.
Bine, dar n-ar fi mai logic ca tipul să poată vorbi direct cu el?
Gata cu întrebările! Respectă scenariul.
Penelope.
Emily, pot începe. Activez urmărirea apelurilor primite.
Bun-venit la un episod special din Dosarele Sicarius!
Transmitem în direct de la FBI.
Ni se alătură renumitul autor și agent special supervizor David Rossi.
- Mulțumesc că ai venit, David. - Mulțumesc de invitație, Brian.
„E un episod în direct, nu vă sfiiți.
Preluăm apeluri și ne puteți găsi numărul pe site-ul oficial al Dosarelor Sicarius.”
„David, avem multe de discutat despre cariera ta legendară,
dar ne vom concentra doar asupra lui Elias Voit, ucigașul Sicarius.
Aș vrea să începem cu începutul.”
„Spune-mi, când ai aflat de faptul că dr. Tara Lewis descoperise
containerul îngropat în comitatul Yakima?”
Întrebarea mea pentru agentul Rossi e despre Benjamin Reeves.
E adevărat că Reeves...
Cineva mi-a spus odată că strada 2 e cel mai comun nume de stradă din țară...
În filmarea de la magazinul de bricolaj, deși nu l-am putut identifica pe Voit,
l-am văzut băgând mâna în buzunarul de la spate,
ca să-și oprească telefonul.
Ceea ce v-a făcut să urmăriți apelurile către și din acea regiune a țării?
Da.
Mersi de apel, Oliver!
„Ați activat urmărirea
și au fost sute de apeluri de verificat,
dar pentru că știați momentul apelurilor, ați ajuns la Seattle.”
Așa e. Pentru că...
IP MASCAT
Pauză, te rog, avem încă un apel!
IP CONFIRMAT
Ești în direct cu Brian Garrity și agentul special David Rossi!
Cu cine avem plăcerea să vorbim?
Spuneți-mi Dumnezeu.
- Bine, așa vom face. - Ai o întrebare?
De ce păianjeni Sicarius?
- Emily, am izolat linia telefonică. - O poți localiza?
Nu chiar.
- Încearcă să contracareze? - Sigur a învățat de la Voit.
Vreau să menții apelul, dar oprește transmisiunea în direct.
- Bine. - ...aspect al cazului Sicarius.
Ca fan al podcastului,
cunoști mărturia lui Elias Voit relativ la păianjeni.
Să răspundă David Rossi. De ce Sicarius?
Recunosc vocea. E Lance Kingston.
- Dar nu poate fi omul nostru. - Nu, nu e. E ostaticul lui.
E clar că nu ești mulțumit de răspunsul lui Voit.
„Nu sunt.
Păianjenii Sicarius făceau parte din tacticile lui de interogare?”
„În episodul anterior, am descris cum am înflorit
unele aspecte din dosar în scopuri dramatice.
Adevărul e că am mințit. Elias Voit nu are legătură cu FBI-ul
și nu e asociat cu agenții sau programe guvernamentale.”
- Vrei să spui că Voit e unic? - E rar, dar nu unic.
Cam ca tine.
„Încerci să-mi faci profilul?”
N-aș putea nici dacă aș vrea, pentru că nu vorbesc cu tine.
Vorbesc cu Lance Kingston, cel pe care-l ții captiv.
Penelope, ai reușit?
- Sunt foarte aproape! - Nu mai avem timp.
Bine, știu.
Și știu că-l ții captiv pe Lance...
LANCE ÎNSEAMNĂ
...și-l folosești drept vocea ta
pentru că moartea lui nu ți-ar aduce nicio satisfacție.
- Ramona Havener. - Ce-i cu ea?
Voit i-a cruțat viața, iar mărturia ei a dus la condamnarea lui.
Voit n-a cruțat-o pe Ramona. I-a dat-o lui Arthur Kiel,
care știa că o va agresa și o va strangula.
„Dar n-a făcut asta.”
Nu, fiindcă am găsit-o noi la timp.
De ce n-a ucis-o Voit?
A fost...
Pentru că Ramona îi amintea de fosta lui soție, Sydney.
L-am găsit!
E la depozitul Stash-All din Richmond, Virginia!
Un garaj închiriat de Lance Kingston.
- Stash-All din Richmond, Virginia! - Am plecat.
Dumnezeule, mai ești cu noi?
E acolo?
- Cine să fie aici? - Voit.
Nu.
- Doamne, nu! - Ce naiba...
Lance?
Nu! Oprește-te!
- Brian! - Te implor, spune-i, e acolo?
Te rog, oprește-te! O să mă omoare!
- Da, e aici! - Nu!
Nu! Oprește-te!
Lance?
Voit e aici! Elias e aici, poți vorbi cu el!
APEL TERMINAT
Doamne...
Ce s-a întâmplat?
Ai provocat moartea unui om.
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu