Din episoadele anterioare…
Fișierele din telefonul lui Gasper sunt sarcini.
- Steaua de Aur nu e doar o persoană. - Nu, e un program.
- Cinci membri, cinci colțuri ale stelei. - Damien e liderul.
Ce-ar fi să-i dăm un semn lui Damien și să-l atragem într-o capcană?
De ce mă cauți?
Nu pot spune aici, trebuie să ne vedem.
Tot bătea cu degetul în birou cât vorbeau, era codul Morse.
„Ținta finală: Steaua Polară.”
- Ce mama dracu' înseamnă? - Nimic.
Am primit o dată și o locație. Davenport, Iowa.
Vă rog, ajutați-mă.
Presupun că ești Jade.
- Ai venit cu prieteni. - Să facem un târg.
Dacă mă privești în ochi, îți spun cum să găsești Steaua Polară.
Cum ajungem la Steaua Polară?
Mi-au dat patru cuvinte care te scapă din arestul federal.
„Teresa are probleme mari.”
Cine-i Teresa?
Bună! Eu sunt. Sună-mă, s-ar putea să ai probleme.
Cât de rău e?
Îndatoriri restricționate cât timp consideră directorul.
DAC îți aparține.
- Nu sunt în cea mai bună stare. - Nimeni nu e, mai ales eu.
Ce s-a întâmplat?
Voit era transferat înapoi în celulă când a atacat.
Eram sigur!
Nu trebuia scos din celulă.
Nu putea s-ajungă departe.
Dave!
- Doamne… - Nu vorbi! Vine echipa medicală.
Mi-a luat pistolul.
Rămâi cu el.
Când zâmbești
Lumea întreagă zâmbește cu tine
Emily?
Când râzi
Soarele strălucește
- Mult pe lângă, Davey. - Ia mai ieși o dată, să încerc iar!
- Sigur asta vrei? - Sigur.
Bine, dacă mă rogi tu…
Îmi plac partidele în trei.
Împușcă-l.
Împușcă-l!
Cântă.
Cântă!
Când plângi Aduci ploaia
Nu mai ofta Fii fericită din nou
Împușcă-l înainte să…
Uite… Îți arăt eu cum se face.
MINȚI CRIMINALE: EVOLUȚIE
„Virtuțile și defectele noastre sunt inseparabile, ca materia și energia.
Când acestea se separă, omul nu mai există.” Nikola Tesla.
Damien e de negăsit, nu l-a văzut nimeni în parc.
Bine. Și Jade?
Dacă nu vor fi amenințați direct, nu cred să se mai facă văzuți.
Sunt de acord. Damien a ucis echipa de intervenție și a dispărut.
Acum se ascund și pun la cale ce vor face.
Însă Voit a încercat să-i dezbine, ceea ce le-ar putea șubrezi parteneriatul.
- Ar trebui să ne folosim iar de Voit. - Nu.
Îl putem obliga să ia legătura cu Damien.
- Ba nu putem. - De ce?
Avocatul lui a cerut să-și înceapă sentința redusă.
N-are logică.
Nu prin Voit am ajuns la Steaua de Aur. Directorul nu poate da înapoi.
Susține că ne-a adus cât de aproape posibil de Damien.
E vina noastră că n-am reușit să prindem.
- Și Madison acceptă argumentul ăsta? - Îl ia în considerare.
Împușcă-l.
Împușcă-l!
- Știți ceva de Prentiss? - Împușcă-l înainte să…
Să luăm legătura cu ea, să ne asigurăm că e bine.
- Pot eu. - Bine.
Avem multă treabă.
Trebuie să urmărim banii.
Da… Da, domnule. I-am urmărit deja de mai multe ori.
Îi urmărim iar!
Trebuie să aflăm unde a început programul ăsta.
Da, trebuie să urmărim banii…
Domnule, o spun cu dragoste și respect…
Dave.
- Dave! - A face iar și iar același lucru
așteptându-te la un rezultat diferit e definiția nebuniei.
Când zâmbești
Dave.
Când zâmbești
Te simți bine?
Lumea întreagă zâmbește cu tine
Când râzi
Soarele strălucește
Domnule?
N-am nimic.
Uneori nu ne iese nimic. Azi e una din acele zile.
La treabă!
Nu e în regulă.
- Nu e în regulă. - Nu, nici măcar puțin.
Dar o să urmăresc iar banii. Asta m-a rugat, așa că asta fac.
Auzi…
Aud.
Te simți bine?
Mda. Dar pierdem vremea.
Sigur nu te deranjează altceva?
Să pierd vremea e în topul chestiilor pe care le detest.
Între bej și sărutări nasoale, dar știai deja.
Da, în mod ciudat.
Însă mai știu și că ai ceva atunci când ești tăcută.
Așa că spune. Ce se întâmplă cu Emily?
N-am mai văzut-o așa. Și nici pe Dave în starea în care e acum.
Nici nu știu pentru care să-mi fac mai multe griji.
- Dă-mi cheile tale. - De ce?
- Bănuiesc că doarme la tine acasă. - Ai folosit profilarea, nu ți-am spus eu!
Nu, nu mi-ai spus. Știi ceva?
N-o să-ți stea mintea la treabă dacă-ți faci griji pentru ea.
- Așa că dă-mi cheile. - Da, poftim.
Mersi.
N-am pornit alarma, mi-am imaginat cum o declanșează Emily.
Când bagi cheia în yala de sus, zgâlțâi-o un pic. Ce-ar mai fi?
Am pus o găleată goală lângă capul ei. Scuze dacă e plină când ajungi tu.
- Lasă, am copil. Am văzut și mai rele. - Ești un înger.
O să se rezolve.
Bună! Penelope, ocrotitoare de pisici, analist tehnic și tipă fascinantă.
Nu e momentul potrivit.
- Ce-a fost asta? - Habar n-am.
Dar nici n-o să întreb nimic ca să nu-mi pese.
Fiindcă nu-mi pasă. Om căruia nu-i pasă.
Doamne-ajută, pentru că mai aiurea decât să faci tu echipă cu Tyler
e să facă el cu mine.
Luke, avem nevoie de tine.
- Începe faza aiurea. - Pe bune?
- Cum îți merge? - Nu intru în amănunte.
În general sau doar cu mine?
Deci cu mine…
Ți-am promis că n-o să mai profit de relația noastră.
- Îmi respect promisiunea. - Iar eu te respect c-o respecți.
Dar ai intrat tu acolo, apoi el, după care el… Ea cine e?
- O posibilă legătură cu Steaua de Aur. - Și are și ea nume?
- Teresa. - Teresa…
Campos.
Și cum de o cunoști tu pe domnișoara Teresa Campos?
E fosta mea iubită.
Mult pe lângă, Davey.
Îți arăt eu cum se face.
Da!
Auzi, am…
Stai liniștită, îl curățam.
Aveai degetul pe trăgaci.
Ce voiai să-mi zici?
A venit fosta iubită a lui Tyler.
E Teresa menționată de Brian Garrity și, deși nu e încă sigur,
credem că are legătură cu Steaua de Aur.
- Pare important. - Nu ca asta.
Nu e un secret că ai o perioadă grea și nu e o slăbiciune să discuți cu cineva.
- Dar chiar discut. - Cu cine?
Cu Emily.
Dave…
Să înțeleg că nu te-ai dus la terapia obligatorie?
Bine.
În caz că nu ai alt psihocriminalist de încredere,
ești dispus să vorbești cu mine?
E PTSD? Fiindcă așa pare.
Bine… Se agravează?
Știi ce-mi place mult când ne ocupăm doar noi doi de un caz?
Putem să stăm împreună.
În liniște, fiecare cu gândurile lui.
Așa că mă gândesc
că ar fi bine ca acum să stăm împreună în liniște.
Și să ai certitudinea
că ești bine.
Mulțumesc.
Nu vorbim.
Bun…
Emily!
- Ești aici? - JJ?
E totul în regulă?
Da.
Până nu mai e.
- Ce cauți aici? - Mă asigur că ești bine.
Mersi, n-am nimic.
Scuze!
Mulțumesc.
- Cât e ora? - E ora să te hidratezi.
Poftim.
Are ce le place plantelor. Electroliți!
Ai văzut filmul ăla, Idioție?
Stai, Idioție era?
- Idiocrație? - Da, ăla!
Auzi, tu ai…
Ce să am?
Nu știu.
Ești praf.
Bea-o acum, te rog.
Nu, lasă chipsurile!
- Care chipsuri? - Alea cu sare și oțet!
Sunt subapreciate.
- Și bețișoarele, se pare. - Tu nu faci așa?
Să încerci!
Stratul de deasupra e delicios, dar nesuferit.
E și mai nasol dacă ai o pieliță ruptă și n-ai șervețele.
Gura mare!
Gustos!
Și nu te-ai murdărit!
Deci…
ce-ai băut?
Vin.
Chablis.
Pare mai mult decât un vin alb sec.
Emily Elizabeth Prentiss!
Ești fumată?
Nu sunt nefumată.
Doamne…
Pare o tipă mișto. Nu știam că preferi latino-americanele sexy.
- Mă cheamă Garcia. - Nu prefer ceva anume și nu începe.
Nu încep nimic, dar nu înțeleg.
Când am vorbit despre foști,
nu ai menționat nicio Teresa Campos și mă întreb de ce.
Nu ai voie să nu zici nimic.
Înțeleg, a venit fosta ta, dar e-n ograda mea!
Are legătură cu Steaua de Aur.
Într-un fel sau altul tot o să aflu. Așa că… cine e și ce face aici?
…ne poți împărtăși informații?
- Sigur. - Bine.
A început totul săptămâna trecută, când am primit astea.
- Cineva te-a urmărit. - De asta m-am temut.
Apoi m-a sunat Tyler să-mi spună că s-ar putea să am probleme
și că echipa ta le poate rezolva.
O să încercăm.
Însă Tyler a primit mesajul dintr-o sursă nesigură,
așa că mai întâi trebuie să confirmăm câteva lucruri.
Recunoști pe cineva?
Nu, ar trebui?
Nu, e bine așa.
Povestește-mi despre tine și Tyler.
Tocmai fusesem lăsat la vatră. Nu munceam, n-aveam o misiune.
Nu făceam decât să beau la un bar la care muncea ea.
Știu că sună a clișeu, dar mi-au plăcut și-mi plac soldații.
Am reușit să mă adun. Ea m-a motivat.
- Da. A fost noua ta misiune. - Mă implic total.
Da, știu… Și cui nu-i place să fie centrul atenției?
Însă apoi vine momentul „nu pot face asta pentru tine”.
La mine a venit, probabil și la ea.
A aflat ceva despre uciderea surorii lui, ceva cu o rețea de ucigași.
I-am spus să anunțe poliția.
N-am putut anunța poliția, ar fi dat-o în bară.
Da, ai dreptate…
Un plan mai bun e să-ți minți prietenii, să clonezi telefoane,
să fii împușcat de psihopatul care ți-a ucis sora…
- Am înțeles… - Scuze.
Mai am o întrebare.
- Cine a pus capăt relației? Tu sau el? - El. A dispărut fără un cuvânt.
Am mai fost părăsită, dar nu în halul ăsta.
Nu ați comunicat deloc de ceva vreme?
Corect.
Până la acele poze. Dumnezeule…
Ești bine? Vrei o aspirină?
- Da, vreau, mulțumesc. - Bine.
Scuze, e de la stres.
Tu vezi așa ceva zilnic.
- Și chestii mai rele de atât. - Și cum te descurci?
Uneori mai bine decât alteori.
Preia controlul.
Cine?
Voit.
Bine…
Cum?
Uneori vorbesc cu subiecții în minte. Mă ajut să le fac profilul.
Însă acum vorbesc cu Voit tot timpul, deși…
- Nu-ți dorești. - Da.
- Te supără? - Rău.
Ascultă-mă.
Descrii simptome clasice de supraviețuire a unei traume.
Voit te-a încuiat într-un container îngropat în pământ.
Eu mi-aș face mai multe griji pentru tine dacă n-ai avea simptomele astea.
Le pot ține sub control?
Bineînțeles, cu terapie. Recomand 90 de minute zilnic.
Nu, nu vreau.
Nu e momentul să te dai John Wayne.
Studiezi comportamentul uman. Știi ce poate face terapia.
Știu și că suntem contracronometru și n-am timp de terapie zilnică.
- Nu știu, nu pot să iau o pastilă, ceva? - Nu, în niciun caz.
Nu există scurtături și dacă ignori problema, se va agrava.
Ascultă-mă.
Când ai mai purtat discuții în minte cu alți subiecți,
cum dispăreau?
- Când îi arestam. - Bine.
De cele mai multe ori.
De cele mai multe ori?
Câțiva mi-au rămas în minte și după ce i-am arestat.
Și pe aceia ce i-a făcut să dispară?
Merg la ei la închisoare.
Iar după faza asta, simt că am făcut tot ce-am putut.
În niciun caz! Mai bine merg la terapie.
Și asta ar fi terapie, terapie prin expunere.
Nu va funcționa. Cei văzuți la închisoare n-au mai ieșit.
Voit va ieși, fiindcă a convins lumea că nu e el Sicarius.
Nu știu dacă va fi soluția magică, s-ar putea să nu funcționeze deloc.
Dar dacă vrei ca Voit să nu prea controlul,
trebuie să-l faci să-ți recunoască că e Sicarius.
Poate se rezolvă și văzându-l după gratii.
Oricum ar fi,
trebuie să-l înfrunți.
Între patru ochi.
Mulțumesc că ați venit la prezentare.
O să vă ofer o lecție simplificată despre hacking, dar să nu încercați acasă.
Vă prezint proba A. Telefonul tău.
Ți-am luat la puricat roboțelul și am descoperit ceva.
Proba B, o aplicație de hacking instalată pe roboțel fără ca tu să știi.
E un program care transferă toate datele tale către altcineva.
Am văzut aplicația și m-am întrebat de unde o știu.
Și mi-am amintit de unde o știu.
Proba C, de acum câteva luni, când un hacker a încercat aceeași chestie.
- E aceeași aplicație. - Bine punctat, așa e.
Se numește Phone Pulse.
Este o aplicație tactică, nu e folosită de civili.
E același tip, nu?
Așa ai crede, nu?
Îi poți ruga pe cei cu datele mobile să ne spună cine e tipul?
Pot chiar mai mult, noua mea prietenă.
Noi, hackerii, numim așa ceva atac de tipul „mesaj în sticlă”.
A fost folosit pe telefonul lui David Rossi.
ȚINTĂ GĂSITĂ SEATTLE
- Ce-mi scapă? - Eu l-am folosit pe telefonul lui Rossi.
Seri…
E pe bune?
Nu, acum n-a fost Tyler.
Data și informațiile GPS de pe telefonul tău nu duc la Tyler.
Iar Tyler ne oferea nouă consultanță cât erai tu urmărită.
- Atunci de ce a făcut cineva una ca asta? - Ca să crezi că Tyler e de vină.
Frumoasă înscenare.
Știi că 81% dintre victimele urmăririi sunt urmărite de un cunoscut,
iar 43% dintre femei sunt urmărite de actualii sau foștii parteneri.
Vreau să acceptăm
legăturile complicate care există între toți din această încăpere.
Să trecem peste situația asta și să ne ocupăm de voi doi,
fiindcă vinovatul e cineva din viața voastră.
Ca să fie mai puțin stânjenitor,
sugerez să discutăm fată cu fată și băiat cu băiat.
Așa e mai puțin stânjenitor?
Pentru mine și Teresa, da.
- E bine așa? - Da.
Bun.
Îți simt privirea dezamăgită în ceafă.
Nu sunt dezamăgită, doar că nu știam că fumezi.
Nu fumez.
Nu canabis. Și nu mă mai judeca, acum e legal la Washington.
Știu. Și repet, nu te judec.
Când am nevoie să mă gândesc la ceva sau să reflectez asupra vieții,
THC-ul mă ajută.
Să reflectezi asupra vieții?
La viitorul meu în FBI.
Ai fost pusă pe tușă, se întâmplă.
După ce Madison reușește să îmblânzească fiara PR,
te întorci la treabă în câteva zile.
Nu. Așa se termină carierele la FBI.
Nu glorios, ci abject.
- Așa că o să am eu grijă de mine. - Ce vrei să spui?
- Nu vorbești serios. - Ba da.
Mi-a ajuns, JJ. Îmi dau demisia.
Ba nu-ți dai nicio demisie.
Ești mahmură și nu ești nefumată.
Dar momentul ăsta nu e cel ideal să iei decizii importante în viață.
Și ce-ai face pe urmă?
- Aș sta de veghe în lanul de secară. - Poftim?
Ca în carte. Stai în lan și veghezi secara.
- N-ai citit cartea, nu-i așa? - Nu.
- Mda… - Dar am o certitudine:
Voit va primi ce vrea.
Poate nu acum, dar la un moment dat.
Și am întrecut măsura cu el într-un mod de care nu mă știam capabilă.
Așa că acum mi-e greu
să înțeleg de ce fac atâtea eforturi
ca să câștig lupta dintre bine și rău.
Dacă tot plec, măcar să plec cum vreau eu.
Bine… Hai.
Stai jos. O să stăm de vorbă.
Ce mai cauți? Ai aici toate snackurile din lume.
Vreau ceva dulce, mi-a ajuns atâta sare.
- Emily? - Da?
De ce se micșorează camera?
Ai…
- Ai mâncat din ăștia? - Da!
Sunt cu canabis?
Va trebui să te întinzi.
Nu!
Ajutor!
Nu!
Stai!
Având în vedere că e o treabă înspăimântătoare,
recomand să începem cu foștii tăi iubiți.
Nu am un dosar cu foștii, dar ne putem uita pe ani.
Bine. Spune-mi despre el.
- Retras. Rănit. - Rănit cât să te urmărească?
Nu, aveam probleme legate de maică-sa.
- Se mai întâmplă. - Da.
Bine. El?
Distant.
„Câștig mai puțin decât tine, așa că o să fiu distant.”
Da…
Nu văd nicio poză cu Tyler.
Da, n-am prea făcut poze.
Ce te-a atras la el?
- Mi-a murit mama acum câțiva ani. - Îmi pare rău.
Mersi.
Aveam nevoie de cineva cu care să mă simt în siguranță.
Are el un aer anume, feromoni.
Deși eu nu cred în feromoni.
Însă acum n-am mai simțit nimic, deci nu mă mai place. Sigur mă înțelegi.
- Să mai căutăm. - Sigur.
Întrebare…
De când ești cu Tyler?
Să începem cu Brian Garrity. Vinovatul e cel care i-a spus numele Teresei.
Garrity e disperat. Nu discutăm despre el.
Am nevoie de o listă cu cei pe care i-ai supărat.
- Sigur că da… Îți face plăcere, nu? - Chiar deloc.
Știu însă că-ți place să faci chestii de capul tău,
iar asta înseamnă belele.
Așa că fă-mi o listă cu toate victimele tale,
în afară de Penelope și Teresa.
Mai du-te-n mă-ta! Nu mă placi, m-am prins.
Însă ești ranger, nu? Ce motto aveți?
Îmi amintesc de la latină că înseamnă „din propria inițiativă”.
- Și? - Faci ceva din propria inițiativă?
Rezolvi ceva singur nu pentru că nu-ți pasă, ci din contră?
Ca cineva să nu sufere?
Da.
Mă gândeam eu.
- Acum e stânjenitor. - Da.
- Calmăm situația? - Sigur.
Filme cu Scott Adkins sau Donnie Yen?
Glumești, nu?
Donnie Yen. Și când sunt în același film, ca în John Wick: Capitolul 4.
Donnie Yen.
Voiam să mă asigur.
Hai să ne ușurăm situația.
Teresa a spus că durează de o săptămână.
Pe cine ai ofticat recent?
Simți, Sebastian?
Urmează să-ți injectez Clostridium botulinum.
- Ca în Darfur, mai știi? - Parcă eram amici.
Rahat…
- Ce rahat! - Cine e? Și ce i-ai făcut?
PENITENCIARUL STONEWARD
Împușcă-l.
Împușcă-l înainte să…
Salut, Dave!
- Nu te-am mai văzut pe aici. - Salut, Galen! Cum e?
Liniște, nu se întâmplă nimic.
Așa-mi place.
Ai venit la atracția principală?
- Da. - Bine.
Stai un pic…
Îmi faci un serviciu?
Tu ai fost?
Mă omori?
Atunci de ce-ai oprit camerele?
Ca să vorbim. Între patru ochi.
Aici sunt.
Să vorbim!
Nu ți se va onora înțelegerea.
- Nu? - Nu.
Condiția era ca Steaua de Aur să fie arestat și judecat.
N-am arestat și n-am judecat pe nimeni.
- Nu e vina mea. - Ba totul e vina ta, Elias.
- Nu ți se va onora înțelegerea. - Nu-mi cunoști avocatul.
- Ai închis camerele doar pentru asta? - Nu, nu doar pentru asta.
Vreau să recunoști că ești Sicarius și să-mi spui că ai omorât 60 de oameni.
62.
Asta voiam să aud.
Ba nu.
Știi de ce?
Pentru că nu te gândești deloc la mine.
Așa ai spus în avionul tău de fițe. „Eu nu m-am gândit la tine deloc, Elias.”
De ce să fi venit un agent FBI până aici
doar ca să confirme ce știa deja, dacă nu se gândește deloc la mine?
Voiam să te aud recunoscând. Măcar o dată.
Tommy Yates. Ai scris despre el într-o carte de-a ta,
ai povestit că stăteai de vorbă cu o versiune imaginară de-a lui
chiar și după arestare.
Abia după ce l-ai vizitat în celulă a încetat să te bântuiască.
- Nu mă bântuie nimeni. - Ba da, Tommy Yates.
Te bântui și eu?
Tot restul vieții tale va trebui să ceri voie ca să mergi la budă
și vei căuta viermi în mâncare.
Dacă ai noroc, poate vezi soarele juma de oră pe zi.
Nu, nu mă bântui.
- Nu acum. - Poftim?
La cum ai spus-o, subtextul…
Știi ce-i ăla, nu? Partea subînțeleasă.
Ai spus: „Nu, nu mă bântui.”
Însă ai vrut să spui: „Nu mă mai bântui.”
A început când te-am încuiat în container.
Nu.
Nu?
Bine. Nu te bântui.
Atunci ce faci aici?
I-ai spus lui Douglas Bailey despre Steaua de Aur.
Ce înseamnă asta?
- Nimic. - Da, nimic.
Ăsta ești tu.
Nu cred că subconștientul tău tulburat are vreo legătură cu mine.
Nu-mi pasă.
Nu vorbeai cu Tommy Yates fiindcă era criminal în serie.
Vorbeai cu el în mintea ta
pentru că erau 40 de victime negăsite încă.
Asta era temerea ta, nu?
Te temeai să nu dezamăgești 40 de familii.
Tommy Yates a fost…
un totem.
Cred că și eu sunt.
Sunt doar un totem a ceva de la care nu-ți poți lua gândul,
ceva mai rău decât mine.
Nimic nu e mai rău decât tine.
Gândește-te la ce-ai spus.
Nimic nu e mai rău decât mine…
Tu nu mi-ai da niciodată satisfacția asta.
Niciodată, în veci. Sau poate…
reprimi cu forță ce simți și preferi să minți decât să înfrunți adevărul.
Dar cred că noi doi putem afla care e adevărul.
Împreună.
- Nu. - De ce nu?
Sunt trei oameni care știu foarte multe despre Steaua de Aur.
Doi sunt în celula asta, iar pe unul…
l-am împușcat eu în față, dar…
cred că te pot ajuta.
Cum anume mă poți ajuta?
Ușor.
Luăm ce știm…
folosim inferențele deductive, iar plecând de la acele inferențe…
facem un profil.
Amice…
Acum în ce m-ai băgat?
E ridicol.
M-ați adus aici ca să mă întrebați dacă urmăresc o femeie necunoscută mie.
Îmi amintesc că ești răzbunător.
I-ai spart telefonul cum ți l-am spart eu ție.
Ce faci?
Sunt de față cu Tyler Green și agentul special supervizor Alvez.
Solicit să stipuleze amândoi că Tyler a clonat acest telefon VeriTrax
cu numărul de serie 4RF64393.
Nimic din ce găsesc el și Alvez pe acest telefon
nu poate fi folosit ca probă în instanță.
Sebastian, nu ești arestat.
Nu ești tu vinovatul, dar ajută-ne să aflăm cine e.
Și nimic nu asigură supunerea ca garanția că toată lumea plătește.
Vreți să vorbesc?
- Am nevoie de o garanție. - Eu ți-am clonat telefonul.
Agentul Alvez și FBI-ul n-au avut niciun amestec. Oprește înregistrarea.
Ați oferit jumătate de măsură, primiți jumătate din răspunsuri.
Așa că o să vă spun că n-ai clonat telefonul meu.
Era telefon de muncă.
- De la cei care mă plătesc. - Cine te plătește?
Nu sunt proști, nu mi-au zis.
- Sigur bănuiești tu ceva. - Sunt contractori privați.
Grupul Wagner e cuminte pe lângă ei.
Și nu le pasă de victimele colaterale.
Cum ai fi tu.
- Cum adică eu? - Ăsta e jocul, nu?
Obținem ce vrem
și ăia neînsemnați trag ponoasele.
Eu nu fac așa.
Femeia care are probleme din cauza ta…
te-ar contrazice.
Nu crezi?
„În urma anchetei,
s-a dovedit că acuzațiile împotriva ta sunt false și, prin urmare, nule.
De aceea reiei șefia DAC începând din acest moment.”
Așa, băi! Bravo!
„Domnule director Madison,
începând din acest moment demisionez din FBI.”
Să șterg partea aia cu „trimis de pe telefon”?
Nu, încetează. Nu trimite așa ceva.
Nu înainte să putem explica treaba asta.
Gândește-te la toți cei care au plecat de când ne cunoaștem.
Gideon.
Morgan. Hotch.
Cu cât faci mai mult meseria asta, cu atât crește riscul să te pierzi.
Sau să pierzi pe cineva drag. Sau să-ți pierzi onoarea.
Munca asta ia, ia și iar ia.
Zi-mi o chestie pe care ți-a oferit-o munca ta.
Cel mai recent, teama oribilă
că vreun coleg de liceu de-al fiului meu va găsi site-ul despre DAC.
- Nu! Ai aflat! - Bineînțeles c-am aflat.
Dar știi ceva?
Știi ce mă deranjează cel mai tare?
Că nu mi-ai spus tu.
- Ai crezut că nu fac față? - Nu, știam că te descurci.
Dar de ce să fii obligată?
Eu trebuie să apăr echipa și nu sunt în stare.
- Încă un motiv să-mi dau demisia. - Nu, încetează.
Important nu e…
să ne protejezi.
Ci să fii sinceră cu noi.
- Cu mine. - Sunt!
Pe bune.
Vreau să demisionez.
Și Gasper ăsta n-a spus pentru cine lucrează?
Am scos tot ce-am putut de la el, dar nu l-am putut aresta.
- Așa că i-am dat drumul. - Și acum?
Garcia îi ia la puricat trecutul. Angajatori, asociați cunoscuți…
Vestea bună e…
că persoana capabilă să afle cine te urmărește e Penelope Garcia.
Nu știu de ce ar vrea cineva să facă meseria ta.
Să cauți criminali și nebuni…
„Cel care stă printre lupi învață să urle.”
Așa zicea bunica mea când eram mic.
Ce înseamnă pentru tine?
Mai bine deștept decât curajos.
Bine, omule-lup.
Bunica ta să nu-și facă griji, nepotul ei n-are curaj
nici să-i spună colegei lui ce simte pentru ea.
Nu-i așa!
Știe c-o iubesc.
Și tot pe Tyler îl place, înțeleg.
Dar nu te preface că nu-ți pasă.
Dacă vrei să știi,
- …am ieșit la o întâlnire. - Și?
Și am zis amândoi că e mai bine să nu continuăm.
Meseria asta… E o idee proastă să ai o relație cu un coleg.
Da, dar așa e la orice loc de muncă.
- Da… Și tu cu Tyler? - E altceva să ai o relație cu un client.
- Da, sigur… E o prostie la fel de mare. - Corect.
Bine.
Se pare că noi doi ar trebui să căutăm parteneri în alte părți.
Poate.
Știi ce ne trebuie?
O tablă albă mare pe care să trecem detaliile cazului.
Cum aveți voi în sala mesei rotunde.
Nu? Bine.
Scopul nostru rămâne același.
Să trecem prin tot ce te-a deranjat de la arestarea mea.
Prima chestie.
Steaua Polară.
Minți, asta nu e prima chestie, e ultima.
Îmi place să încep cu finalul.
- Ce înseamnă? - Nimic. V-am spus deja.
- Atunci ei de ce au reacționat? - Îți plac jocurile video?
- Poftim? - Îți plac…
Vorbesc ca un admirator înfocat,
dar ai spus cândva într-un interviu că-ți plac jocurile video. Îți mai plac?
- Nu m-am mai jucat de mult. - Bine, dar ce jocuri îți plăceau?
Jocuri first-person shooter, cu mașini.
- Jocuri de căutare ai jucat? - Nu! Ce legătură are?
Știi ce au la bază toate teoriile conspirației actuale?
Jocuri video, mai precis jocurile de căutare.
Mai lasă-mă dracului…
Te plimbi și cauți indicii. Acele indicii te duc la un boss.
Învingi bossul. Următorul nivel îți dă alte indicii, alt boss și tot așa.
Două generații au fost învățate că așa funcționează lumea.
Jocurile nu sunt reale.
Da, fiindcă realitatea e plictisitoare fără jocuri!
Dacă-i faci pe jucători să caute indicii,
viața lor cea tristă, plictisitoare și deprimantă devine mai interesantă.
Damien și Jade n-au dus o viață plictisitoare.
Nu, dar tot caută indicii.
Așa că le-am aruncat momeala și i-am lăsat să tragă de concluzii vor.
- Ce înseamnă Steaua Polară? - Isuse… Bine.
Spune-mi tu.
Ce e Steaua Polară? Astrologic, astronomic, nu-mi pasă.
Când cauți constelații, începi prin a găsi Steaua Polară.
Bine. Sau cu Steaua Polară începe totul.
- Poftim? - Chestie de semantică.
Când te simți pierdut, disperat și cauți ceva, ca Jade și Damien,
nu-ți dorești decât un indiciu care să lege totul.
Indiciul e doar un bluf care nu înseamnă nimic.
Dar le-a captat atenția.
Având în vedere că sunt amândoi criminali mânați de răzbunare,
mi-am zis că poate caută ceva pe care să dea vina pentru ce au ajuns ei.
Să dea vina pe ceva cum e Steaua Polară.
Nu știu cine e. Nu știu cum a început programul.
Deși m-am documentat, crede-mă.
Dar cred că tu știi.
- Eu? - Poate de aia te bântui.
De aia sunt totem.
Casa Stuart pare că a fost pepiniera perfectă de criminali în serie.
Oare cine le-a dat ideea?
Nu…
E doar un profil,
Chiar și cu toată documentarea, un profil nu e decât o estimare avizată.
Galen!
M-am simțit bine!
Să mai vii!
- Alo? - Poți opri totul.
- Gasper? - Ascultă-mă bine.
Teresa își va primi viața înapoi, dar doar dacă faci tu ceva.
Vreau telefonul înapoi, așa că îți voi da o adresă.
Vino singur, neînarmat, iar calvarul ei se termină.
E alegerea ta, Tyler.
Ești înarmat?
Ai microfon?
- M-ai vrut, al tău sunt. - Fără supărare, nu pe tine te vreau.
Umblu în buzunar, nu e pistol.
- Copia telefonului tău de muncă. - Perfect. Trebuie validat, desigur.
Nu pot pleca cu mâna goală. Dă-mi un indiciu în legătură cu angajatorii tăi.
Ei contează mai puțin, important e ce vor ei.
Ce anume?
Invizibilitate.
Nu puteam risca să merg la FBI,
dar cu un prieten care nu mi-a fost niciodată prieten cu adevărat
cred că mă pot înțelege cumva.
Ca întotdeauna.
Dacă sunt atât de periculoși, cum de te-ai răzgândit?
Fiindcă sunt periculoși!
Am devenit țintă când ai clonat telefonul. Am zbor peste o oră.
Voi face o livrare, apoi noi nu ne vom mai vedea niciodată.
Dacă nu te superi, aș vrea să-mi văd de restul vieții.
Te rog,
pune telefonul pe masă.
Mișcă!
Nu telefonul îl voiai. Doar cu el nu-ți salvezi viața.
- Ci cu dovada că sunt mort. - Îmi pare rău.
Și mie.
- Acum! - FBI!
Aruncă arma pe jos, acum!
Întoarce-te încet!
Vino!
Mâinile la spate.
- E încătușat! - Liber!
Nu… Nu-mi ține morală.
- Voiam doar să te întreb ceva. - Ce?
Salvați soldatul Ryan sau La hotarul dintre viață și moarte?
Ambele. De-abia în armată mi-am dat seama.
Te înțeleg.
Există o singură întrebare care are nevoie de răspuns acum.
O întrebare care decide totul.
Ce întrebare?
Genială idee. Cum de nu m-am gândit eu?
- Și eu mă întreb. - Atâția ani cu degetele murdare…
Pe bune, m-ai lăsat paf.
Rahat, ce ziceam? Întrebarea.
Cei dinaintea noastră.
Gideon, Hotch…
Ce aveau în comun?
- Cât timp ai? - Au plecat.
Noi două
am fost date afară.
Ei au plecat.
Dar noi suntem încă aici, Emily.
Suntem mai puternice decât ne consideră toți.
Nu pentru mult timp. O să mă dea afară în curând.
Nu le permite!
Noi nu ne lăsăm.
- Eu nu te-am lăsat pe tine la Paris. - Nu… Nu e corect ce faci!
Tu nu m-ai lăsat pe mine după ce-am pierdut sarcina.
Ce naiba…
Da, munca asta ne ia multe.
Dar știi ce ne dă?
Mie mi te dă pe tine.
Și dacă la final tot o să vrei să pleci, o să te sprijin.
Întotdeauna.
Rahat…
E Rossi.
Cum rămâne?
- Ia-ți cheile și hai! - Așa!
- Nu, nu pot să conduc. - Nici eu.
Chemăm o mașină?
- Deci nu sunt în pericol? - Nu, urmărea discreditarea lui Tyler.
El a fost ținta, tu ești în siguranță.
- Scuze că ai de tras cu… - Rahaturile tale?
Iar.
Să nu mai dispari fără urmă! Nu le face și lor așa.
- Mulțumesc! - Cu multă plăcere!
Vă mulțumesc tuturor.
- Pe bune? - Ce e?
Situația e deja complicată, nu crezi?
- Era și ea drăguță. - Nu pentru ea îmi fac griji.
- Sper că ai dreptate. Praf te-ar face. - Da…
Ce mai e?
Rossi ne cheamă iar pe toți și vrea să vii și tu.
- Ceva nou, preamărite? - Nu.
Ceva vechi.
Din arhive.
Ce e?
O cartă albă rămasă la nivel de ciornă, scrisă de mine și de Jason Gideon.
Acum 30 de ani.
Am scris atâtea cărți și lucrări, încât am și uitat de asta.
Uimitor ce nu uită subconștientul.
Și de ce ne interesează acum?
La mijlocul anilor '90 ne-am dedicat serios studiului criminalilor în serie
și am fost rugați să venim cu un scenariu ipotetic
care ar genera un criminal în serie.
„Cum să găsim copii în situație de risc
care au crescut într-un mediu familial violent”?
„Îi scoatem din acel mediu și îi izolăm în condiții și mai proaste,
în mod ideal la pubertate.”
„Apoi pot fi evaluați pentru psihopatie.”
„Dacă sunt alese variabilele corecte, copiii pot fi controlați.”
„Nu doar controlați, ci dirijați.”
De-aia nu s-a publicat niciodată. Începuse să sune a „rețetă”.
Cineva a pus mâna pe această lucrare și a creat Steaua de Aur conform ei?
Da. Și curând își vor da seama și Damien și Jade.
- De unde știi? - M-a ajutat Voit să înțeleg.
Unde a început Steaua de Aur.
A început cu Steaua Polară.
Iar Steaua Polară
suntem noi,
DAC.
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu