Kun tiden kan lære os, hvad der er sandhed og sagn.
Visse sandheder overlever ikke tidernes skiften.
Men sagnet om barnet med de blå øjne vil leve evigt -
- og blive båret af alle fire vinde i De Store Hvide Bjerge.
Vi, yagahl-stammen, levede af at jage det mægtigste dyr af alle -
- mannakken. Men der blæste nye vinde i vor verden.
Mannakkerne kom senere og senere til vores dal -
- og det hændte, at de slet ikke kom.
Vore jægere blev rastløse, og vort folk sultede.
Kun én iblandt os -
- hende, vi kalder Gamle Moder, den sidste af sin slags -
- kun hun kunne tale med Jordens ånder -
- og søge visdom hos forfædrene for at redde vort folk.
Mangen en gang spurgte hun -
- indtil de en skønne aften svarede hende og sendte os et tegn.
Et tegn, der varslede, at enden var nær.
Vi fandt hende i bjergene. Hun klyngede sig til en død kvinde.
Forfædrene har sendt hende.
Hun kom for at berette om firbenede dæmoner -
- som vil knuse vor verden.
De vil komme til vor dal -
- når vi drager ud på vor sidste jagt.
Men vær ikke bange.
På denne jagt vil en kriger opstå -
- og hun bliver hans kvinde.
De fører os mod et nyt liv -
- hvor yagahl-folket ikke længere skal sulte.
Den nat så Gamle Moder ikke ansigtet på den kriger, hun talte om -
- men barnet med de blå øjne var en velsignelse, hun måtte beskytte.
Vort folk kaldte hende Evolet -
- Livets Løfte.
For drengen D 'Leh var hun meget mere end det.
Kun én fra stammen troede ikke på Gamle Moders spådom...
Det var den unge drengs fader.
Ham, der bar Det Hvide Spyd og brugte jagtfløjten.
Jeg vil beskytte din søn, som var han min egen.
Det ved jeg. Men lov mig, at du ikke fortæller nogen, hvorfor jeg rejste.
Vi kan ikke vente på den sidste jagt.
- Kast igen! - Godt kastet!
Nej. Ikke dig.
Din far forlod vort folk. Forsvind.
- På ham! - Du skal vinde, Ka'ren!
Lad ham være! Ka'ren, lad ham så være!
- D'Leh... - Han er søn af en kujon.
Det vil jeg aldrig mere høre.
Fra nogen af jer.
Du er alene ligesom mig.
- Hvad er der sket med dit folk? - De blev dræbt...
Af de firbenede dæmoner.
Du kommer aldrig til at være alene, Evolet.
Kan du se lyset dér? Det dér.
Det bevæger sig ikke hen over himlen som alle de andre.
Det lys er som dig i mit hjerte. Det forsvinder aldrig.
- Forsvinder det aldrig? - Nej, aldrig.
Evolet, kom her. Du må ikke gå ud af hytten uden at give mig besked.
Og i mange måner så Evolet og D 'Leh på hinanden -
- og kærligheden i deres hjerter voksede sig stærk.
Men omsider, efter mange år -
- oprandt den sidste jagts dag.
- Hvor længe skal vi holde udkig? - Til mannakkerne kommer.
- Hvornår kommer de? - Det ved jeg ikke.
- D'Leh, hvornår bliver jeg jæger? - Når du ikke spørger så meget.
Den store jæger Tic'Tic var inde i Gamle Moders hytte i dag.
Hun tror, at tiden er inde. Han må ikke dræbe mannakken.
Hun tror, at Ka'ren vinder Det Hvide Spyd og gør krav på Evolet.
Baku, se, hvad jeg har fundet.
Du ved, hvor skrap en jæger Ka'ren er. Vi må flygte.
- Vi kan krydse De Mægtige Bjerge. - Og forlade vort folk som min fader?
Det kan jeg ikke.
Jeg har arbejdet på den her i mange måner.
Vi kan kun være sammen, hvis jeg fælder mannakken.
De er her! Se!
Se, hvor mange der er.
I dag spidder jeg ikke mannakken i hjertet.
Det bliver en af jer.
En af jer vinder Det Hvide Spyd.
Må yagahl-folkets forfædre og de mægtige mannakkers ånder -
- vælge den bedste af jer.
- Ka'ren, du kaster først. - Du fælder mannakken.
Du bliver vores leder.
D'Leh, hvad med dig?
Jeg jager for at vinde Evolet.
Vi jager sammen som én!
Tic'Tic har fundet førerhannen.
Sæt farten ned! D'Leh!
De slipper væk! Få dem jaget tilbage!
Baku! De kommer! De kommer, Baku!
De kommer...!
Den sidste kommer. Det er en stor han.
Nu!
D'Leh kommer! Ka'ren, kast nu!
Hold ham nede! Hold nettet!
Han er for stærk! Giv slip, Ka'ren! D'Leh, vi er nødt til at give slip!
Min hånd sidder fast!
Se der! Det er D'Leh!
Du dræbte ham helt alene. Det er der ikke andre, der har gjort.
Det var modigt.
D'Leh fældede mannakken! Han slap ikke nettet. Han var den eneste!
Hvad venter du på?
Vise Ånd, jeg fældede mannakken.
Jeg gør krav på Det Hvide Spyd -
- og min kvinde... Evolet.
Fra den dag var D 'Leh ikke længere søn af en kujon.
Yagahl-stammen ville hædre ham -
- for at bringe dem mannakkens velsignelse en sidste gang.
Og skønt Gamle Moder frydede sig ved, at Evolet var så lykkelig -
- frygtede hun inderligt -
- at drengen, der havde fældet det mægtige dyr -
- ikke havde mod til det, der ventede.
Hvorfor fejrer Tic'Tic det ikke med os?
- D'Leh? - Der er noget, jeg må gøre.
Hvad vil du?
Jeg var ikke tapper. Jeg jagede ikke som én.
Vore forfædre spillede os et puds i dag.
Hvis jeg giver afkald på Det Hvide Spyd, mister jeg Evolet.
Kan du da frit råde over hende?
Vi gør ikke krav på Det Hvide Spyd med en løgn.
Jeg har givet Det Hvide Spyd tilbage til Tic'Tic.
- Jeg dræbte ikke mannakken, Evolet. - Jo. Du holdt fast i nettet.
Nej. Jeg løj.
Jeg prøvede at give slip ligesom alle de andre. Min hånd sad fast.
Så løb mannakken ind i mit spyd.
Jeg gjorde ingenting.
Evolet, kan du huske, hvad jeg fortalte om vores lys?
Jeg har det stadig på samme måde.
Du vil altid være i mit hjerte. Det vil aldrig forsvinde.
Jamen alligevel svigtede du mig.
Samme nat faldt Den Store Hvide Regn over yagahl-stammens dal.
Og som et slør af is svøbte sorgen sig om D 'Lehs hjerte.
Og med Den Hvide Regn kom de firbenede dæmoner.
Bliv her.
Baku.
Moha! Pas på!
I skal ikke dræbe dem, men fange dem!
- Baku, gem dig. - Ja, mor.
D'Leh! Vi kan ikke hjælpe dem!
Bind hende til min hest.
Slip mig!
Slip mig så!
- Hvad laver du? - Jeg følger efter dem.
Over De Mægtige Bjerge? Det kan man ikke.
- Kom de ikke over bjergene? - De er dæmoner. De kan vel flyve.
- Jeg så ingen vinger. Gjorde du? - Vil du fælde dem helt alene?
Han er ikke alene. Jeg rejser med ham.
- Uden de andre jægere dør vi alle. - Jeg følger også med.
Nej, Baku. Du bliver her.
Men du må rejse med, Ka'ren.
Lad være med at røre ved mig.
Og da de tog afsked med de gamle og børnene hos vort folk -
- velsignede yagahl-ånden dem og de spyd, de bar.
Gamle Moder vidste, at de ikke længere var jægere -
- men krigere.
- Mørket falder snart på. Vi bliver her. - Nej, vi fortsætter.
Jeg kan ikke se i mørket. Kan du? Vi bliver her.
Vi spiser og sover.
Hvorfor bærer du ikke Det Hvide Spyd?
Er du bange?
- Svar mig. - Ka'ren, læg dig til at sove.
Baku? Baku!
- Hvad laver du her? Vend om! - Jeg kan hjælpe. Jeg kan bære vand.
Vend så om!
- De myrdede min mor! - Han er alene.
Han sinker os bare.
D'Leh, jeg er tørstig.
- Ilden lever stadig i stenene her. - D'Leh!
Hun er i live. Vi må skynde os.
Hvorfor fryser Gamle Moder sådan?
Den Hvide Regn er ikke jægerens ven.
Den slugte alle spor efter de stjålne brødre og søstre.
Nu måtte yagahl-forfædrene vise dem vej.
Og i mange dage og nætter gik de mod et land langt borte -
- hvor De Mægtige Bjerge sluttede -
- og fortællingen om barnet med de blå øjne tog sin begyndelse.
Stedet, hvor de firbenede dæmoner dræbte Evolets folk.
Vi har gået i dagevis, og der er stadig ingen spor.
- Måske har de vinger. - Ja, måske.
Men det har vore brødre og søstre ikke.
Glem nu ikke at tygge.
Heksen efterlader spor.
Hun bringer uheld.
Jeg kan godt lide dit mod, men jeg er nødt til at knække dig.
Måske har hun bare tabt den.
- Hvor er her varmt. - Baku, hold dig i nærheden.
Hvad var det?
- Vi må befri dem i nat. - Nej. Det er ikke noget godt sted.
De ved, faren lurer derude, og holder udkig. Vi gør det samme.
Jeg går først. Så kommer Ka'ren og så dig.
D'Leh...
Kom.
Jeg forstår godt, du er ulykkelig. Men du må være tålmodig.
Dine onde heksekunster virker muligvis på min herre.
Men på mig virker de ikke.
D'Leh!
Jeg slipper dig aldrig mere.
Følg med mig.
Kom.
Løb!
Kom!
Denne vej!
Løb!
- Tic'Tic! - Af sted!
D'Leh! Evolet! Heroppe!
Jeg lokker dem væk. Jeg kommer tilbage. Det lover jeg.
Baku...
Du burde ikke være her.
- Hvem er han? - Han taler vist om D'Leh.
Hvis du laver numre igen, slår jeg jer begge to ihjel.
Du må aldrig mere stikke af fra mig.
Aldrig.
D'Leh kommer tilbage. Det lovede han.
- Tror du stadig, han er i live? - Det spiller ingen rolle nu.
Han prøvede at redde os.
Tilgiv mig, Tic'Tic. Jeg skulle have lyttet til dig.
Du må ikke dø. Jeg henter mad.
Gamle Moder vogtede over dem på deres rejse med al sin styrke -
- og hendes ånd var altid ved deres side.
Men denne nat kunne hun ikke tøjle Jordens kræfter -
- og ikke standse vandet fra himlen.
D 'Leh måtte stå ansigt til ansigt med det mægtige dyr, som hersker her.
Du æder mig ikke, når jeg befrier dig!
- Jeg var bange for, at du var død. - Frygt ikke for mig.
Se derhenne. Der har været et angreb.
- Jeg hørte dem skrige. - Det er der, de er taget hen.
Tic'Tic, gå væk.
D'Leh, kom tilbage!
Kom væk.
Du må huske mig. Jeg gav dig liv.
Talte du til Spydtanden?
Hvordan har du lært vores ord?
Kan du ikke lide naku-mad?
Det er anderledes, men lækkert.
- Vi er fra den anden side af bjergene. - Det ved vi godt.
Hvor har du lært vores ord?
Engang kom en mand fra bjerget. Han ledte efter nyt land.
Vores vise mand sagde, at jeg skulle lære hans ord. Du... har hans ansigt.
- Hvad skete der med ham? - Han blev taget for længe siden.
Hvor blev han ført hen?
Kom.
Da din far kom hertil, blev han min ven.
Så stjal de onde ånder din far ligesom mange af vores folk.
De fører dem til de store fugles reder -
- og flyver væk over sandet.
Hvor fører de dem hen?
Til Gudernes bjerg.
Ingen er vendt tilbage.
Vores vise mand siger, at du vil føre os derhen.
Mig?
Et gammelt sagn fortæller, at der en skønne dag kommer en -
- som befrier vort folk.
Ham, der taler med Spydtanden.
Med disse ord begravede de tapre nakuer deres døde.
De sendte bud til alle stammer om -
- at ham, der taler med Spydtanden, var kommet.
Deres kald var et krigskald.
Hvorfor tror de, at jeg kan befri deres folk?
Du skal vide noget om din far.
Da din mor døde, da du kom til verden...
...påtog din far sig ikke alene ansvaret for dig -
- men for hele vort folk. Vi sultede.
Han kunne ikke vente på, at Gamle Moders spådom gik i opfyldelse.
Din far stak ikke af. Han rejste for at redde vort folk.
Hvorfor har du i al den tid bildt mig ind, at min far forrådte os?
Fordi det var det, han ønskede.
Din far bar Det Hvide Spyd. Han frygtede -
- at andre ville følge efter ham og forlade vort folk.
Og hvorfor fortæller du mig det nu?
En god mand -
- tegner en ring om sig selv og sørger for dem inde i ringen.
Hans kvinde, hans børn...
Andre tegner større ringe -
- og har deres brødre og søstre med.
Men nogle få har en stor skæbne.
De skal tegne en ring med plads til mange, mange flere.
Din far -
- var en af disse mænd.
Du må gøre op med dig selv, om du også er en af dem.
Det er Kawu, vores hurtigste løber.
Han bringer bud fra dem i den retning.
De har taget mange flere. Og nu er de på vej mod de store fugle hurtigt.
Vi må finde dem, før de når frem.
Har du ingen kvinde?
Dagen før I kom -
- tog de hendes sidste åndedrag -
- og bortførte vores søn.
Jeg hedder Baku.
- Tudu. - Nej.
Jeg hedder Baku.
Baku, Tudu.
Han slår ham ihjel! Du må hjælpe!
Slip ham så!
Slår du mig for at glæde din heks?
Bare prøv.
Det kommer du til at fortryde.
Nakuernes bud spredtes hurtigt, og fra alle vinde kom krigere til.
Tutt-tutterne, de store løbende fugle, der gemmer øjnene bag træer.
Kula-stammen. De er små som vores unge.
Og fra dalen uden sol kom dem med blod på hovederne.
Men stærkest af alle var hodaerne.
Deres leder talte på alle krigernes vegne.
Sig, at hvis hans folk går med os, knuser vi dem.
Han siger, at du kun er en dreng.
Sig, jeg er ældre, end jeg ser ud.
Quina er hoda. Hodaer griner ikke.
De gik hurtigere og hurtigere og stoppede ikke for at spise og hvile.
Og flere krigere sluttede sig til dem, for hver dag der gik.
Til floden... hurtigt!
"Jahalah"... hvad betyder det?
Det er dine ord. "Vi må knuse dem."
De mægtige fugle er kommet.
Evolet!
D'Leh er her.
Tudu, ham med spyddet giver ikke op. Ham og hende...
- Måske har drengen ret. - D'Leh kan ikke flyve over vandet.
Men hvem havde troet, han ville få samlet så mange mand?
Floden bevæger sig som en slange i sandet.
Slangens øje hviler under solen og bevæger sig ikke under månen.
Er der en kortere vej til slangens hoved?
Vi må se hinsides det store sand. Men ingen kan gå så langt.
Bjergene i sandet -
- ser alle ens ud, og vi farer vild.
Vi dør alle sammen.
Vi finder slangens hoved.
Og vi befrier vort folk.
Vi må hvile.
Manden fra floden havde talt sandt.
De havde gået i ring i mange dage og var faret vild.
Og slangens øje var ingen steder at se.
Du må glemme ham, der følger efter dig.
Ingen har nogensinde krydset havet af sand.
De vil alle dø.
Tic'Tic... Jeg har fundet slangens øje.
Kan du se det lys? Det dér. Kan du huske, hvad flodfolket fortalte?
Det hviler under solen, men bevæger sig ikke under månen.
Nakudu, fortæl, hvad jeg sagde. Den fører os til slangens hoved.
Og da den sidste måne rejste sig over yagahl-stammens dal -
- var det, som om alle ånder havde forladt Gamle Moder.
Hun hverken spiste eller talte i mange måner -
- for hun vidste, at en sidste skæbne manglede.
Vise Ånd, det er mig, Katan.
Gudernes bjerge.
Og slangens hoved.
- Evolet. Du er uskadt. - Du må ikke sige noget.
Baku, kom her.
Hvordan kan mennesket være så onde ved Fader Mannak?
- De er ikke som os. - Hvad er de så?
Nogle siger, at de er kommet fra stjernerne.
Andre mener, at de fløj over Det Store Vand, da deres land sank i havet.
- De må arbejde hurtigere! - Hvad skal jeg gøre, Almægtige?
Du ofrer en.
Den Almægtige er ikke tilfreds.
Bring ham et offer.
Der er for mange af dem. De er umulige at besejre.
Nej, D'Leh.
Dem, de tvinger til at arbejde for sig, er endnu flere.
- Tror du, at de vil kæmpe med os? - Det må du finde ud af.
Hold det her for dig selv.
Vær ikke bange. Jeg skal nok få dig hjem. Hvor er Evolet?
Kvinderne sover i andre hytter, men jeg så hende i dag.
Tic'Tic venter med mange krigere.
De dræbte Moha i dag. Han blev ofret.
Det er min skyld, at I er endt her. I må tilgive mig.
Forfædrene valgte dig som leder -
- og vi vil stå ved din side.
Fortæl, hvor mange krigere vi har. Bed ham om at kæmpe med os.
Han siger, at antallet er underordnet. Mennesker kan ikke besejre guder.
Han har magiske evner. Han taler med Spydtanden.
Han siger, at Den Blinde ved meget om guder.
Han var deres tjener, men stak af. De har gemt ham her lige siden.
Vise mand... fortæl mere om disse guder.
Først var der tre, men nu er der kun én tilbage.
Han må kunne besejres.
Én gang -
- kun én gang har han hørt guden tale om en, han frygter.
De beretter om en, der bærer mærket -
- som man kan se på himlen om natten.
De kalder det Uru-Anna, Jægerens Mærke.
Den klareste stjerne på hele himlen.
Han spørger, om du bærer Jægerens Mærke.
Uden mærket kan du ikke besejre guden.
Vent. Båndet på din arm...
Hvor har du det fra?
- Fra ham, der reddede hans liv. - Hvor er han?
Hans knogler er begravet i sandet sammen med alle de andres.
- Han vil vide, hvorfor du spørger. - Det var min far.
Spørg, hvor Tic'Tic er.
De har fundet os!
Mine dage er talte.
Det må du ikke sige, store jæger. Vi har brug for dig.
De vil ikke kæmpe med os.
- De har deres egen profeti. - D'Leh...
Profetier har mange ansigter og kan gå i opfyldelse på mange måder.
Din far... Din far gav mig det.
- Nej, store jæger. Det er dit. - Tag det.
Vær som din far.
Kom.
Jeg har sluppet dig fri -
- og nu skal du være min.
- Du har taget Den Almægtiges slave. - Hun er min!
Det bestemmer du ikke.
Giv mig den.
Giv os kniven.
Se hendes ar. De danner...
...mærket!
Vi har fundet mærket!
På en slaves hånd!
Almægtige, jeg vover ikke at fortælle, hvad vi har fundet.
Sig frem!
Jægerens Mærke!
Det kan ikke passe!
D'Leh, jeg ved, hvordan det er at miste en god ven.
Din far var min ven.
- Jeg kan dårligt nok huske ham. - Han kunne huske dig.
Det var med sorg, han berettede om en dreng hinsides De Mægtige Bjerge.
Han ville rejse hjem til dig.
Så blev han bortført.
D'Leh... Folkene venter.
Vi, folket fra yagahl-stammen...
...jager det mægtigste dyr af alle, mannakken.
Det er stort, og vi er små, men alligevel fælder vi det.
For vi jager sammen... som én!
Når solen står op -
- slutter vi os til vore brødre og søstre på gudens bjerg -
- og får dem til at kæmpe med os side om side som én!
Hvad foregår der?
Hør her, Baku. I dag bliver du jæger.
Mig?
- Vis nåde, Almægtige. - Stille, forræder!
Hvordan kan ar udgøre mærket? Har du målt det?
- Ja, Almægtige. Adskillige gange. - Hvad ved hestemanden mere?
En mand fra bjergene følger efter hende med mange krigere.
Så er jægeren her!
Se, Ka'ren.
- Den dér. - Ham?
Baku, vi har fundet førerhannen. Af sted!
Nu!
Quina, ikke endnu!
Nu!
- De vil ikke angribe. - Mannakken er blevet slået for tit.
Ka'ren, se.
Du må få alle op ad rampen! Af sted!
Ka'ren! Nej!
Slaverne kommer!
Hun stopper dem.
Tag hende med ud og flå hende i småstykker.
Stop!
Han siger, at ham, der følger efter denne kvinde, skal vende om.
Ellers dør hun.
Ligesom denne forræder.
Vend hjem til dine bjerge. Så kan du tage din kvinde med.
Sig, at jeg takker ja.
Sig, at jeg siger ja.
Sig det så!
Men jeg tager alle mine folk med.
Hver eneste yagahl.
Sig det!
De er dine!
Spørg, hvad der sker med de andre.
De tilhører guden, siger han. De skal tjene ham til evig tid.
Nej.
Det skal de ikke.
Han er ikke nogen gud!
Hjælp! Hun bløder!
Du får hende heller ikke.
Du kom efter mig.
Nej.
Du kom efter mig.
Nej.
At være rejst så langt...
At have vandret til verdens ende for at knuse Den Almægtige -
- for blot at vende hjem uden Evolet...
Det var ikke, hvad Gamle Moder havde forudset.
Men netop da han havde mistet hende -
- begyndte sagnet om barnet med de blå øjne.
Evolet og D'Leh!
Evolet havde givet vort folk løftet om liv.
Og nu, med sit sidste åndedrag -
- havde Gamle Moder givet det tilbage.
Din far ville have dem med tilbage til dig. De kan brødføde dit folk.
Sig, at yagahl-folket takker naku-folket.
Tak, broder Nakudu.
Mit hjerte følger dig, broder D'Leh.
Det var sidste gang, de så deres venner, nakuerne.
Og så begyndte den lange hjemrejse.
De er tilbage!
Og mens forfædrene så ned på dem og hjalp dem -
- så yagahl-folket på Evolet og D 'Leh -
- så de kunne vise dem vej.
Og da den første måne igen rejste sig over deres dal -
- medbragte den de første frugter fra jorden.
Se, hvor hurtigt det vokser.
Og således skete det, at løftet om liv -
- blev opfyldt.
TIL MINDE OM MLUNGISI HLOPE