Kom så! Få fart på!
–Få fart på! –Også du. Ind mod land.
Aye, Aye, sir.
–jeg ved ikke, hvad jeg skal tro –kystbevogtningsbørn har go
Jeg får overkøjen, fordi jeg er ældst.
Jeg havde altid underkøjen.
–Tissede fyren over dig i sengen? –Der sagde du noget.
Har skolen pigeboksning?
Er det en god gerning ikke at klage?
Lad gå.
–Det er vores 12. flytning, admiral. –Så observant, en prima skibslog.
–Hvad har du der, William? –Forskellige ansøgningspapirer...
–...og nummeret til en nabopige. –Glimrende.
–Altså: Christina Beardsley... –Christina!
Vi er lige flyttet hertil. Så du har vel ingen at tale med?
J–Crew. Jeg ændrer adresse i min yndlingsforretning.
Klart. Slut.
Hvad synes De om Connecticut, mrs Munion?
Jeg er glad for at være ved borreliaens fødested.
Der pakkes vist ikke ud.
Lov først, at det er vores sidste flytning.
Du vil kunne lide New London, Harry.
–Jeg boede her som barn. –Har du været barn?
Hej, jeg hørte ikke noget om løftet.
Du kender livet for militærets børn. Nye steder, nye eventyr.
–Så det er ikke sidste flytning? –Nej. Vi skal til Columbia.
Far får en dag kommandoen over hele kystbevogtningen.
En dag har jeg kommandoen over hele kystbevogtningen, gør mig ikke sur.
–Pak ud. –Javel, sir.
Se der, admiral!
Kom tilbage, Fiona!
–Det ser sindssygt ud. –Det ser sjovt ud.
Spændende. Ordner du ordren fra Saks, er jeg din for evigt.
Sød, ikke?
Tak, den er meget fin. Jeg må skynde mig til mødet.
–Undskyld, skal du gøre det? –Sådan er jeg. Se ikke på kameraet.
Giv ham lidt plads og tag et præmiebillede.
Vil I høre min nye sang?
Fint, kanon! Mor lytter til resten, når vi er færdige med arbejdet.
–Værsgo. –Glimrende, Phoebe.
–Vi har nok alt, Helen. –Bare en til. Måske den her.
Hvad synes du om den her, Lau?
Hør nu. Den må have lidt drapering, en lille smule Gucci.
–Sådan her. Men i guld. –Ingen tvivler på, at du er min søn.
Mor!
–Hvad? –Han maler vores roser igen.
–Det er kunst. –Uden talent kaldes det ikke kunst.
Jeg må gå, Helen. Det er nok godt sådan her.
Jeg elsker den her, Max. Bare et sekund.
–Noget er galt med saxofonen, mor. –Hvad?
–Jeg kommer. –Det lyder, som det plejer.
–Hvad har jeg på hovedet? –Vi har fundet Rainbow, Jimmy!
Hvor er Rainbow?
Kom her.
–Kom her. –Tak for din store tålmodighed.
Den er herhenne.
Hvor sjovt.
–Er alt i orden, Aldo? –Jeg er glitrende, mor.
Meget glitrende.
Undskyld, Max. Der er lidt skørt her indimellem.
Lidt?
Nej da. Det her er glimrende. Du og dine ti børn er talentfulde.
På næste møde skriver vi måske kontrakt i byen.
–Det lyder godt. –Hej, Max.
–Undskyld. –Vi ses, Max.
Forklar, hvorfor du lod en single gå herfra uden at bede om en date?
Hvilken fyr ville kunne klare alt det her?
–Er alt det her dit, admiral? –Nej, jeg tager mig bare af det.
–Så er det jo dit. –Ja, egentlig.
Frank! Frank!
–Godt at se dig. –I lige måde, Darrel.
"Mad Dog" Beardsley.
Hvem havde troet, at du skulle komme til at styre det her sted?
–Husker du min yngste søn? –"Mad Dog" junior. Kan du gø?
–Kaptajn. –Du går helt over gevind.
–Jeg anmoder om lov til at lege. –Bevilget.
Hurra!
–Mere disciplineret end Navy Seals. –Med otte mod en er det nødvendigt.
Piraten "Mad Dog"!
Det er altid højeste beredskab med ham.
–Går du slet ikke på dates? –Ikke endnu.
Jeg kender en fantastisk pige.
–Du vil kunne lide hende. –Nej, tak.
–Men tænk over det. –Jeg skal tænke over det.
–Fint gjort, Paula. –Fint gjort, Paula!
–Hvorfor græder mor? –Det er sikkert hormoner.
–Har du matematiklektien? –Får jeg fem dollar?
I kyllingerne der. Tak for den.
–Skal vi klæde os om, mine damer? –Ja.
–Farvel. –Farvel, mor.
"Skolestævne på krydstogt".
Som om jeg havde tid.
–Mor! Micks hund kastede op på Aldo. –Undskyld!
–Jeg er nervøs. –Det her har jeg gjort mange gange.
–Det går fint. –Vi spreder os.
Godt. Vi mødes her bagefter, i orden?
Kom. Det skal nok gå.
–Nu tager jeg jer! –Superhelte–hoppere.
–Max var jo ikke din type. –Holdt du ikke op med at gå i sort?
Det her er batik. Og det er køberen, jeg er interesseret i.
Tak, Phoebe.
–Hvorfor tager du dem ikke med her? –Hjem er til frie udtryk...
–...ikke til gode indtryk. –Pas på!
Hvis du forstår, hvad jeg mener.
Skal du have uniform på? Det er meget flot–
–men det ser bare så militæragtigt ud.
–Så ved hun, hvad hun får. –Godt, men nævn ikke alle børnene.
–Hvorfor det? –Dertil kræves mindst tre dates.
Jeg har før været på dates. For nogle årtier siden.
–Admiral? –Ja? Ved du, at du kan sige "far"?
Jaså. Skal hun være vor nye mor, admiral?
–Nej, det er en blind date. –Kan hun ikke se?
–Har hun sonar som en flagermus? –Vil I ikke svømme i badekarret?
–Aye, Aye, sir. –Kom af sted.
Lad os give hende et glimt af det, der er underneden.
Indimellem undrer jeg mig over, hvor du kommer fra.
Fra mors side.
Sid ikke oppe og vent.
Så siger Otter: "Er hun blind?" Og Ely vil vide, om du er en flagermus.
Fordi...
–Vil du have rød eller hvid? –Rød.
Darrel drikker øl til alt.
Hvis han kunne få et helt fad til middag... ville han tage det.
–Vil du bestille? Tjener... –Jeg kommer straks.
Ser du? Darrel ville blive tosset over det der.
"Du er her nu, så tag bestillingen!"
–Du taler meget om Darrel. –Ja. Rigtigt.
Vi var gift i syv år. Har han ikke sagt det?
–Det må han have glemt. –Typisk ham. Jeg skal på toilettet.
–Helen? –Frank. Du er...
–Hvad laver...? –Nej, du først.
–Jeg er her til middag med... –Hej. Max Algrant.
Hvad laver du her? Sæt dig, sæt dig.
Jeg har været her længe. Børnene skulle ud af "penge–giver–status".
Det der, ja.
–Er du her til skolestævnet? –Nej, jeg kom hertil med familien.
Jeg leder kystbevogtningens uddannelse. Jeg er admiral.
–En admiral med en familie. –Også du. Det er glimrende...
–Vi er klar... –Godt.
–Det var dejligt at se dig igen. –I lige måde.
Blev du distraheret af hans medalje for god opførsel?
"Helen White".
16.137 resultater.
Det er så let med internettet.
BALLETS KONGELIGE PAR
Åh, han er gift.
Hvordan gik det med Claudia? Et kup, ikke sandt?
Jo, det er utroligt, at du lod hende gå.
–Sagde hun, at vi har været gift? –Det kom på tale.
Bad du om referencer? I passer måske sammen.
Ved du, hvem der var i restauranten? Helen White. Lyder det bekendt?
Helen White... vent lidt!
Helen, du skulle giftes med? Det er din skæbne eller et problem.
Hun så dejlig ud og er sikkert gift. Hun var med en fyr og havde ring...
Så er hun et problem. Hvad tænker du på?
Jeg var oppe hele natten og "googlede" hende.
–Du "googlede" en andens kone? –Ja. Hvad kan det betyde?
–Det ved jeg ikke. Noget snusket. –Det er det ikke.
Jeg ville ønske, vi løb på hinanden igen.
SKOLESTÆVNE NEW LONDON
–Husker du afgangsklassens picnic? –Tordenvejret. Hvor alle skreg?
Så krøb vi ind under robåden.
Vi kom ikke ud, selv om det var holdt op med at regne.
Hvor om alting er, Max er en heldig fyr.
–Max? Jaså, du tror vi er sammen. –Du har vielsesring på.
Jeg tog den aldrig af. Min mand døde for fire år siden i en bilulykke.
Det gør mig ondt. Jeg forstår.
–Jeg har mistet min kone. –Det gør mig ondt.
Nøjagtigt som før. Frank og Helen holder hinanden i hånden.
–Hvor sødt. –Vil du danse?
Hvor mange børn har du?
–Hvor mange har du? –Du først.
Du finder jo ud af det. For mange til at gemme i garderobeskabet.
Otte.
Jeg har ti.
–Har du ti? Nej... –Jo da.
–Jeg har ti. –Sagde du ti?
Jeg fik fire, og vi adopterede seks. Det var ikke meningen.
Vi var plejeforældre, og vi forelskede os i dem alle.
–Det kan lyde tosset. –Du behøver ikke forklare.
Jeg troede ikke, jeg ville kunne lide at være far.
Min kone ville have en stor familie. Nu synes det helt naturligt.
Sker det her virkelig?
Det håber jeg.
Og så friede jeg til hende.
Og jeg sagde ja.
Det var spontant og så romantisk.
–Har du giftet dig? –Uden at sige noget?
Da du rejste til Guam, sendte du trods alt en e–mail.
–Hvem vil have talepinden først? –Kan jeg få den?
Er du gal?
Godt! Stille, jeg har talepinden.
Han er en pragtfuld mand. Jeg er ked af, I ikke var med. Han har...
–Ti børn?! –Hør nu!
Hør nu!
Det bliver morsomt at få ti nye... søskende.
Kom nu, hører I. Et gruppekram. Kom nu her.
Det bliver morsomt.
Men hvor skal vi bo?
Godt, optælling. 5... 10... 15–
–16, 17, 18 plus grisen. Alle er til stede.
Inden I forsøger at flygte til soveværelset:
–Hvor skal jeg indkvarteres? –Bag køkkenet. Kan De lide huset?
–Det har en vis... –Charme?
Lugt. Som paprika med en snert af... våd hund.
Dejligt, at De kan lide det.
Godt, godt.
–Besætning! –Børn!
Godt, børn! Stil op til indkvartering.
Til hvad?
–Tildeling af værelser. –Alle ser på diagrammet.
Badeværelsediagrammet er farvekodet.
Det må være din spøg.
Det er fint, glimrende. Vi har brug for lidt organisering.
Strålende arbejde, skat.
Mor gifter sig, og vi må lade os hverve.
Her, Fiona! Kom tilbage!
Hvad er det for en badge?
–Den er ret sej. –Dyreflåning.
–Færdig! –Du er syg.
–Hvad laver du? –Indretter.
–Nej, det der er vandalisme. –Hvad som helst...
Glem det!
Kom tilbage, Fiona. Kom med den. Spyt den ud!
–Hvad sker der? –Giv mig den.
Hvor er min mobil?
Du er dødsens. Ikke grisen, men du.
Mor! Hun jagter mig.
Løb, Fiona.
–Unger! –De knytter venskabsbånd.
De har brug for en kickstart.
Hent en liter solcreme. Jeg har en plan.
Godt.
–Hvad synes I om My Way? –Hvem skal sejle den?
Vi, familien Beardsley, skal sejle den, mens I piller næse.
Nej, vi skal sejle den sammen som tentaklerne på en blæksprutte...
–...styret af en hjerne. –Mine børn har hver sin hjerne.
–Det er bare en metafor. –Nej, det er ikke.
Stol på mig. Efter en time på havet er de de bedste venner.
Godt. Gør klar til at vende.
–Vender! –Vender hvad?
Hørte ingen efter ved gennemgangen af normal maritim procedure?
Jeg har solcreme i øjnene.
Vi vasker det af. Du styrer, William. Tag børnene, mrs Munion.
Ikke noget problem.
–Tag det kamera væk. –Jeg fanger livet til søs.
Kan du fange min næve med ansigtet?
–Se. Otter har tisset i bukserne! –Nej, det er bare vand.
–Det lugter ikke sådan. –Jeg siger det til far.
Jeg siger det til mor.
–Jeg har det ikke så godt. –Se på horisonten.
Vær klar til at sætte sejl, Kelly.
Hvad laver du? Pas på, hvad du gør.
Sæt fokken.
Vent, få mig ned! Få mig ned!
Få mig ned, I misfostre!
–Taber. –Griner du også i vandet?
Han slår mig ihjel.
Hvor modbydeligt!
–Hvad sker der? –Pas på, vending!
William! Vending, William!
–Hvad sker der? –Alt i orden, skat.
Er det normal maritim procedure?
Nej.
Du mangler en lille plet der.
–Hvad er der i vejen? –Sejlerfamilien må forblive en drøm.
Se det fra den lyse side. Du tilbragte en dag til søs med mig.
–Ja, det var ganske godt. –"Ganske godt"?
Jeg skal vise dig "ganske godt".
Vi kan høre jer.
–Nej, det kan I ikke. –Hvis vi er helt, helt stille.
–Endnu mere stille. –Jeg vil høre, så sover jeg bedre.
–Jeg vil have ro. Hold kæft. –Det er grimt at sige "kæft".
Muligvis, hvis vi er virkelig meget, meget stille.
Det her er en sindssyg familie!
–Muligvis, hvis den dør virkede. –Ja, i morgen.
–Få hende til at holde op. –Reveille!
Klokken er 6.05, tid til at stå op! Kom så, kom i gang!
–Hvem slagter en ged? –Her er planen for latrintiderne.
I får syv minutter hver. Spild dem ikke.
Hvorfor føles det som et fængsel?
–Fandt modepolitiet dig? –Glimrende, min pige.
–Hvorfor denne eksercits? –Det er det ikke. Vi må have orden.
–Snart gør du det her i søvne. –Jeg sover.
–Må jeg få kartoffelpandekagerne? –Giv mig cornflakes.
Må jeg få en pandekage, Kelly?
Tak.
Vil nogen spise min havregrød?
–Undskyld! Var det dine lektier? –Hør efter!
Før I går i skole, er der en ting, vi må gøre.
Er alle parate?
Hej, I har ringet til Frank, Helen, Harry, Aldo, Phoebe...
William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Mick... nej!
–Er I misfostrene? –Jeg har hørt, I har 25 søskende.
Nej, kun 16.
–Jeg hører, at de sover i skuffer. –De må dele et par underbukser.
18 børn. Det er som "The Brady Bunch".
"Fem på eventyr" gange tre, plus "De tre musketerer".
Hvad! Jeg kan lide matematik.
Hej!
Helt utroligt. Jeg må både høre på det hjemme og se turneen.
–Ikke alle behøver baggrundsdansere. –Kun god musik.
Hej.
Glem det.
–Hvad taler du om? –Jeg kender Nick. Sød, men flygtig.
Men han er måske din type.
Hvor er admiralen? Jeg vil klage. Phoebe er rådden.
–Han finder måder at genere os på. –Han giftede sig, og vi må lide.
–Ikke nødvendigvis. –Hvad laver du?
Jeg ændrer lidt i diagrammet. Uden tilladelse, naturligvis.
Det her kan jeg leve med.
Kom nu. Der er ikke plads til mere makeup i dit ansigt.
–Få dig et ur. –Vi havde den første tid.
Jeg så på diagrammet i aftes. Det er blevet ændret.
–Vi burde smadre dem. –Ja!
Intet siger "ud af badeværelset" stærkere end...
Det brænder!
Alle går nedenunder!
Kom så!
North–ungerne vandt!
Kom, vi kigger på dem.
Fint håndklæde, Christina.
–I er dødsens. –Men rene.
–Kan I gå tættere sammen? –Hvad laver du, Naoko?
Jeg sender på webben.
Kom så.
Dette er vores talepind. I denne cirkel må man ikke dømme andre.
Den, der har pinden, kan udtale sig uden frygt eller afbrydelse.
Du kan begynde, William. Sig det, du har brug for at sige.
Vent.
En af jer må have noget at sige.
Godt, hvis jeg må afbryde, så tager jeg talepinden.
Jeg har noget at sige.
For at gøre dette hus til et hjem...
...har jeg lavet et lille diagram.
–Det er en spøg. –Diagrammer spøger man ikke med.
–Vi må gå. Vi kommer for sent. –Ja, vi må gå.
Alle skal komme direkte hjem efter skole. Vi må rekvirere forsyninger.
Træd af!
Det er et fint diagram, Frank. Du har lagt meget arbejde i det.
Og den her er helt unik.
Giv mig den.
–Det der var en katastrofe. –Intet blod er udgydt... endnu.
Hvad laver du? Du løj, da du sagde, han var en taber.
–Han er en taber. Men sexet taber. –Sej.
Tak for advarslen. Jeg skal nok gøre gengæld.
Hun virker sød.
Kan admiralen bygge en sandkasse?
–Når vi er kommet videre med huset. –Hurra, en sandkasse!
Blåt team: Spartelmasse. Rødt team: Isolering.
–Nu holder I op. –Jeg ramte dig ikke.
–Giv den tilbage. –Vil du have bolden? Så hent den.
Kan du hjælpe mig lidt her?
–Det er min. –Nej, min.
Jeg vil have den. Det er min bold.
–Hej, far! –Hvordan stopper man den her?
Otter! Ely!
Hallo!
Stop, stop! Brems, brems!
–Den her? –Hvor er bremsen?
Træk i håndtaget. Det andet håndtag.
–Det andet håndtag. –Åh, nej.
Træk i håndtaget. Det andet.
Træk!
Ely, Otter! Admiral! Er alt i orden? Jeg hjælper dig.
Hvor er drengene? Hvor er drengene?
Otter!
En sandkasse!
–Hvordan går det? –Fint. Vi er snart i gang.
Du har anstrengt dig meget for en elpæres skyld.
Et fyr uden lys er bare et tårn.
–Og det er et problem, fordi...? –Har jeg fortalt om fyrmesterpigen?
Fyrmesterpigen? Nej, det havde jeg husket.
Engang var der en fyrmesterpige.
Vent lidt. Er fyrmestre ikke skæggede, gamle mænd?
Nej, da. Hun var rigtig lækker. Hun havde langt, rødt hår.
Hun var høj, og hendes krop var fantastisk.
Men hvorom alting er, så var hendes mand sømand.
Han var bange for, at hun skulle finde en anden.
Men så sagde hun: "Så længe lyset er tændt–
–er mit hjerte dit."
Fra og med den dag kunne han ude til søs–
–vende blikket bagud og se lyset...
...og vide, at hans elskede stadig holdt af ham.
–Frank? –Ja, min skønne fyrmesterpige?
–Gør vi det rigtige? –Vi har haft en barsk start.
Kom, jeg skal vise dig noget.
Ser du det? Det er et "kammeratsystem".
Vi smelter sammen til en familie nu.
Det kan måske fungere.
Du må vende det om.
Tykkere, Kelly. Tykkere.
Otter og Ely leger udenfor, Ethan og Algo leger indenfor.
–Marisa og Bina... –Kan vi plante blomster?
–At lave en have ville være fint. –Hurra! Blomster bliver sjovt!
Så kan vi køre til et romantisk sted, jeg kender.
Jeg henter nøglerne. Vil De se efter børnene?
–Javist, de bliver låst inde. –Fint.
De skal ikke låses inde. Kig bare til dem af og til.
Vi kommer tilbage. Mrs Munion har ansvaret.
Endelig et øjeblik for os selv.
–Undskyld. –Undskyld, vi kontrollerer kvalitet.
–Vi udfører produkttester. –Lad den være.
–Jeg beklager meget. –Vi prøver den. Nej. Og sofaerne?
Hvorfor skal vi arbejde så meget for at bo med de idioter?
Hvad foreslår du?
–Dropper du en stinkbombe på dem? –Se og lær.
–Hej! –Pas på, idiot!
Kom her.
–Sprøjtede du maling på mig? –Hvad taler du om?
–Er det min bluse? –Ja, gudskelov.
Tag den af.
–Hvor vover du. Hold op! –Mit tøj.
–Det her er ingen byggeplads. –Du bestemmer ikke over os.
Tag det.
Den der er min. Giv den tilbage.
Taber!
Hvad er det for en lyd?
Mit tapet!
–Hvad sker der? –Nu har I problemer.
På ham!
Hallo! Stop.
Stop! Hører I, stop!
Stop!
I rev huset ned, ødelagde gården. Og malede grisen.
I lavede en 200 år gammel foyer...
–...om til et billede af Jackson... –Pollock.
–Det var hendes skyld... –Jeg er ikke færdig.
Mor og jeg ved, at I ikke kan enes.
Men I må foregive at kunne lide hinanden, til I faktisk gør det.
Til I har lært, hvorfor vi synes, at I alle er...
Til I har lært, hvorfor vi synes, at I alle er så fantastiske–
–kræver vi høflighed og samarbejde.
Ellers falder fars hammer.
–Er det en rigtig hammer? –Nej, det er bare en metafor.
–Vær ikke bange, Aldo. –Skal jeg hente hammeren?
Det er ikke en rigtig hammer. Jeg sagde bare sådan.
Nu skal I alle tænke over det, vi har sagt, bortset fra hammeren.
Ja, glem hammeren.
–Nu skal vi rydde op. –Men først...
–...skal vi have et gruppekram. –Kom så. Godt.
–Skal vi virkelig give et kram? –Ja. Kom, Frank.
Godt, venner. Vi må vel gå med til den her gruppekram...
...ting. Det er en ordre.
Sådan, ja. Kan du ikke mærke varmen, skat?
Godt, alle sammen. Tiden er inde til en våbenhvile.
Vi må forenes mod en større fjende.
Fjenden hedder mor og far.
–Hvad taler du om? –De blæser på, at vi ikke trives.
–Netop. Vi er alle i samme båd. –Ja, nogle af os.
Nogle vil erobre hele kærestemarkedet.
–Du tog min bluse. Nu er vi kvit. –Ingen af os kan lide det her...
...men hvis vi vil have en ende på det, må vi få dem til at slås.
–Hvordan skal vi klare det? –Vi driver forældrene til vanvid.
Helen!
Jeg vil gøre det!
Dette er "Soldatens morgennyheder".
Dette er sportssnak. Patriots er...
Åh, nej. Hvor er alle de grønne blade?
–Frank har vist købt ind. –Hvad er det, der lugter?
Det er barbarisk...
–Skal vi tage os en kop te? –Meget gerne.
–Jeg elsker eftermiddagste. –Ja, men vi må koge den.
Helen!
Giv agt!
Gevær på skulder!
Højre om!
Præsenter gevær.
Det ser godt ud. Gør det ikke?
–Ild, klar, ild... –Frank?
Bajonet på!
Tænk, hvis han kommer med hammeren.
Der er ingen hammer.
Men det føles forkert. Det er farligt for de små.
Tro mig. De er biologisk beskyttede af nuttethed. Det her bliver godt.
–Stop! –Er det ikke fint?
Det der var meget uartigt.
Hvad sker der? Hør, drenge... det der var vist ingen god ide, vel?
–Nej. –Det var vigtigt. Sig undskyld.
–Undskyld. –Gå ud og leg med jer.
Vent. Var det alt? "Ud og leg."
De er fire år, hvad kan man ellers gøre? Hammeren?
–Give smæk? –Nej da. Vi giver ikke smæk.
Det gør admiralen.
–Et klap i rumpen gør det klart. –Du giver ikke mine børn smæk.
–Jeg troede, det var vores børn? –Ja, så vores børn.
Fint. Så må de vel rende nøgne og vilde rundt.
Hurra!
Synes du, planen virker?
Var det svar nok?
–Komiteen blev imponeret. –Jeg tager mit arbejde alvorligt.
–Det har ikke undgået spidserne. –Spidserne?
Jeg er overordnet og har set det. Det er så umandigt med komplimenter.
–Jaså, tak. –Åh, hvad fanden.
For fanden, hvor er jeg stolt. Du fortjener det hele.
Helen? Vi fik Saks.
–Hvad?! –Vi fik Saks.
Jeg fik Saks! Jeg fik Saks. Det er utroligt, Max.
De vil se 12 nye modeller på fredag.
På fredag? Jeg bliver både oprømt og bange på samme tid.
–Det skal nok gå. Frank støtter dig. –Det formoder jeg. Jeg må i gang.
–Er de her bedre? –Nej.
–Så er du klar. –Tak.
–Jeg beklager det med tavlen. –Det gør ikke noget.
Hej...
Bliv nu venner igen.
–Hun er ikke så dum. –I bliver ikke yngre.
–Kan vi få lov at være i fred? –Ja, jeg skal gå.
–Jeg er ked af det, der skete. –Også jeg.
Hvordan gik dit møde? Nævnte han forfremmelsen?
Nej, egentlig ikke. Det er bare en fjern drøm.
Så let bliver du ikke af med mig. Hvordan har din dag været?
Jeg spiste og arbejdede lidt, og så lavede jeg en stor aftale med Saks.
Nej... det er gode nyheder! Det er jo fantastisk.
–Jeg er så stolt af dig. –Jeg måtte fortælle dig det.
Hvad kan jeg gøre for at hjælpe dig? Skal jeg organisere atelieret?
Nej. Atelieret er organiseret.
Selvfølgelig. Jeg kommer nok på noget.
Venner, hør efter!
Mor får meget travlt de næste par dage. Så opfør jer ordentligt.
Det er en ordre.
Ethan, Aldo! Undskyld.
Jeg formoder, at vi også må gøre lidt ekstra rent.
Ja. Fortsæt.
Jaså, gøre rent? Jeg ved, hvor vi skal begynde.
Kulørt vask, strygetøj og hvid vask.
Strømper.
Er der noget, du har glemt, Michael?
–Hold mund. –De der er mine.
Er det ordnet?
Børn!
Jeg kan ikke forstå, hvor de blå fløjlsknapper er blevet af.
–Hvem ville gøre det? –Men der er rent.
Jeg kan ikke arbejde i "rent". Jeg har deadlines. Hvor finder jeg alt?
Ruskindet lå under pelsen. Husker I det?
–Hvor er det uægte alligatorskind? –Vi ville overraske dig.
Som admiralen altid siger: "Når fartøjet er rent, er det lykkeligt."
Hej!
Wow!
I nydeligste orden.
–Du var bare nødt til det, ikke? –Undskyld?
Jeg forstår dit behov for at ordne huset. Men det her er mit.
Jeg behøver en smule respekt. Du tager livet af mig.
Er jeg gået glip af noget?
Overreagerer du ikke lidt nu?
Jeg? Glem det, Frank.
Du ville give drengene smæk–
–på grund af dit tåbelige diagram, men jeg må ikke blive oprørt.
Det ville jeg ikke, og diagrammer er ikke tåbelige.
Et fartøj i kaos synker.
Hjem er til frie udtryk, ikke gode indtryk.
I militæret er der ikke plads til frie udtryk.
Vi er ikke i militæret. Det er dig, der er det.
Jeg troede, du ville arbejde bedre i et ryddeligt atelier.
–Jeg vidste, du stod bag det. –Slet ikke.
Muligvis ikke direkte, men al den orden, militær hjernevask...
Du glemte sygeligt selvkontrollerende. Er jeg det?
Ja.
Så sover jeg et andet sted.
Jeg ordner det.
Officer sover.
Kom, Kelly!
på dem, fremad, gå på dem
op med hænderne og vink til hele byen
synes du, Kelly er bedst så sig efter mig, åh ja
–åh ja! –åh ja!
kom, Kelly, kom Kelly modstanderne...
I stinker, gør I
–vi har søstre fra... –New Delhi!
modstanderne... I stinker, gør I vi har søstre fra New Delhi
Fase to. Vi behøver bare en ting til for at tippe dem over kanten.
At de finder dig sammen med Phoebe, eller Christina sammen med Phoebe?
–Eller at jeg kvæler dig. –Kommandanten kommer i weekenden.
De skal til middag, og mrs Munion har fri.
Med to ord: "Par" og "ty".
–Party. –Jeg forstod det.
Mor er ligeglad, og Frank hader det.
Jeg kan ikke. Jeg skal lave valgplakater.
Er de fra 1959? Med dem her bliver du ikke engang gangvagt.
–Tænk dig dette i trefarvet spray. –Jeg ved nogen, der laver kampagner.
–Beardsley til elevrådet. –Stem på Beardsley.
–Du er en fin fyr.
–Hvad? –Stem til elevrådet.
–Hej! –Her.
–Det her kan få mig valgt. –Nogen kunne tro, du var sej...
–...hvis de ikke kendte dig. –Morsomt.
Vi er hjemme efter midnat. Sørg for, at børnene ikke er sent oppe.
–Er du færdig? –Om et minut. Tager du tid på mig?
Nej.
William og jeg tænkte på, om vi kunne invitere nogle venner hjem?
–Utroligt. –Må vi det?
–Ja, skat. Mor jer godt. –I lige måde.
–Hun gik på den. Hvor er småbørnene? –Det har jeg ordnet.
Sodavandsomgang!
Mine damer og herrer. Først vil jeg takke admiral Beardsley–
–og hans hustru Helen for denne fine aften.
–Du styrer dit skib med fast hånd. –De skulle se mig til søs.
Derfor vil jeg i aften anbefale–
–at admiral Frank Beardsley bliver min efterfølger.
Du kommer til at være til søs, når du ønsker at være hjemme–
–eller i Washington, når du ønsker at være til søs.
Lad os alle rejse os for kommandant Frank Beardsley.
Tak, kommandant Sherman.
Jeg ved, at...
...det her er en utrolig chance og en stor ære.
Men jeg er lige begyndt her på skolen–
–og det ville ikke være retfærdigt over for mine kadetter–
–eller min nye familie, der næsten tæller flere end kadetterne.
Og derfor må jeg respektfuldt afslå.
Jeg håber, at De ved, hvor beæret jeg er.
–Vil du sove på det? –Nej, sir. Jeg er sikker. Tak.
–Jeg stiller op. –Han er bare for meget.
De vil sove på det, det forstår jeg.
–Hvordan går det? –Hvad laver du?
Det, jeg tjener, deler jeg med alle. Minus mine 10%.
–Hvor kommer øllet fra? –Se ikke på mig.
–Jeg har ikke bestilt pizza. –Det er 379 dollar plus drikkepenge.
–379? –Plus drikkepenge.
Jeg kommer straks.
Modbydeligt.
–Du, Christina. Fedt party. –Hej, Nick.
Phoebe samler ind til pizzaerne.
–Jeg kom for at møde dig. –Mig?
Wow. Tænk, at du kan lide mig.
–Du er sexet. Hvorfor ikke? –Muligvis fordi...
Phoebe er min søster.
–Hej, Phoebe. –Forsvind, din taber.
–Undskyld. –Nej, det er mig, der undskylder.
Fyre skal ikke komme imellem os igen.
Som om det kunne ske. Kom nu.
Træk vejret dybt.
Fin kasket.
–Men dog... –Jeg har ledt efter dig.
–Phoebe! Hvad er det, der foregår? –Mor sagde, vi kunne indbyde venner.
–Sagde du det? –"Nogle venner", sagde jeg.
–Jeg gik ikke med til det her. –Hvor er alle? Hvor er de små?
Må... have... mere... chokolade.
De, der bor her, ræk hænderne i vejret!
Andre, der er her om fem minutter, indrulleres i kystbevogtningen.
Sagen er den, at der mangler 379 dollar...
I køkkenet. Træd an, alle sammen.
–Træd an, sagde jeg! –Dylan og Phoebe. Jeg er skuffet.
Skuffet? Er det skuffet, du er, Helen?
–William og Christina. –Tag det roligt.
Nej, man har taget det alt for roligt her. Det fungerer ikke.
Jeg skulle have brugt min fornuft. Det er derfor, vi har regler.
Hører du dig? Alt er ikke regler. Du lyder som en militærrobot.
Jaså? Du lyder som en udflippet hippie.
I har en time til at rydde op.
Der er intet galt i regler. Hele universet lever efter regler.
Regler er det sidste, de behøver fra mig. Jeg kender kun en regel.
Alt dette kan tages fra dig når som helst. Og hvem behøver så regler?
Jeg kan ikke leve sådan her mere, og det kan mine børn heller ikke.
–Jeg ved ikke, hvordan dine kan. –Gik fint, til vi flyttede sammen.
–Alt var i fineste orden. –Frank...
Vi kastede os ud i det her.
Jeg troede, vi kunne fortsætte, hvor vi slap, men det er længe siden.
Muligvis.
Ved du hvad, Frank?
–Tag det der job. –Jeg vil ikke have det.
Vi ved begge, hvad din fornuft siger dig. Vær rar at gå din vej.
–Er du så ikke længere min bror? –Det ved jeg ikke.
Hvem vil have en sandwich?
Helen græd sig i søvn. Vi burde skamme os, det er vores skyld.
Mor var lykkeligere, end hun har været længe. Vi ødelagde det.
Det var sådan, vi ville have det. To adskilte familier.
Jeg vidste ikke, at det ville føles sådan her.
Ja.
–Hallo? –Hej.
Det er mig.
Hej.
Jeg har tænkt meget over det, du sagde.
Og jeg...
Jeg tror, jeg muligvis tager det job.
Ja... Vi må tale med børnene, Frank.
Jeg fortæller dem det.
Godt.
–Vi ses. –Farvel.
–Se, der er misfostrene. –Skal I ikke hjem til jeres "sko".
–Hold kæft. –Sagde du "hold kæft"?
Hvad er der, fjols? Generer du mine brødre, får du med mig at bestille.
–Og med mig. –Og med mig.
Og mig.
–Og med mig. –Ikke noget problem.
–Er det dem, der hader storfamilier? –De siger, at vi deler underbukser.
–Det er uvidenhed. –Hvordan stopper man det?
–Med uddannelse? –Med bank.
–Hvad sker der? –De generede vores små brødre.
–Men vi ordnede det... –Som en familie.
Du vandt valget!
–Godt klaret. –Du hjalp mig.
Far!
–Jeg vil fortælle ham det! –Du vrøvler sådan.
Hør efter.
Jeg har noget vigtigt at fortælle.
–Skal vi flytte? –Hvad? Nej!
–Bare fordi du og mor skændtes... –Det var et stort skænderi.
Det hele er vores skyld.
I skulle bo sammen med andre, I intet har til fælles med.
Det var selvoptaget og en forstokket indstilling.
Jeg ville gerne tale mere om det, men mit skib sejler om en halv time.
Hvorhen?
Jeg skal møde alle på østkysten for at forberede mit nye job.
Hæng ikke med hovederne.
Får I nogensinde brug for noget, og det gælder alle børnene North–
–så er det bare at ringe, så kommer jeg. Forstået?
Farvel, Frank.
Du kender rutinen, William. Mrs Munion tager jer til Washington.
–Tag ikke af sted. –Vær nu rar.
Hør her. Jeg lover, at alt vil blive, som det var før.
Det her er vores sidste flytning.
Jeg må af sted.
Skal du ikke fortælle, at du blev valgt ind i elevrådet?
Det betyder ikke noget mere.
–Vi skal pakke og flytte som altid. –Skal vi bare give op?
–Du kender rutinen, Christina. –Vent, William!
–Hvad?! –Jeg vil ikke miste endnu en mor.
Han har ret.
Vi må hellere stoppe den båd.
Kelly! Nogle af jer må vente her på mor.
Vi andre går i gang med det her.
Besætning! Giv agt!
Vi gør mor glad, hvis vi lægger alt tilbage.
Ja!
Hjælp!
Mrs Munion!
Nej! Åh, gud!
Mrs Munion!
Hjælp!
Hold fast!
–Overraskelse! –Hvad foregår der, mrs Munion?
Jeg støvsugede af alle kræfter, og...
–Hvor er de store børn? –De skal stoppe far.
Vi roder stedet til, fordi du blev sur, da vi ryddede op.
Vi ændrede mening. Vi vil ikke have, at I skilles, for vi vil bo sammen.
Ville I have, at vi blev skilt?
–Kom! –Nej!
–Vi må gå. –Husker du ikke? Smæk fungerer ikke.
Nej, ikke smæk, skat. Jeg ved, hvad vi skal gøre.
–Kommandant på broen. –Velkommen.
Dejligt at være om bord.
–Vi er klar til fuld fart, admiral. –Spørg admiral Beardsley.
Du giver ordrerne, Frank.
Vi afventer Deres ordre, admiral.
–Stop! –Stopper.
Hvad er der nu?
Det er mine børn.
–Stryg sejlet. –Javel, kaptajn.
–Gå på langsiden. –Aye, Aye, sir.
KYSTBEVOGTNINGEN
–Hvad laver I her? –Vi stopper dig.
Vi må tilstå noget. Vi stod bag alle skænderierne.
Vi ville have jer skilt, så alt blev som før.
Vi begik en stor fejltagelse. Vi vil være en stor familie.
Vi skal være sammen.
Jeg beklager, men det er for sent. Jeres mor er meget...
Min smukke fyrmesterpige.
–Jeg er ked af det. –Det er jeg også.
–Det er her, jeg hører hjemme. –Ja.
Jeg tror, at mine børn er enige.
–Dine børn? –Vores børn.
–Vil du gifte dig med mig igen? –Ja.
Men denne gang skal det gå rigtigt til.
Ved du, hvad vi behøver? Gruppekram!
Du er hos Frank, Helen, Harry, Jimi, Marisa, Aldo...
Joni, Phoebe, William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Lau og Kelly...
Are Thorsteinsson www.broadcasttext.com