DANSKA 507 GODINA POSLE HRISTA
HvaIa, Iepa moja kraIjice.
Ovako to funkcioniše.
Nazad, nazad!
Brže!
Prekini!
Moji podanici, ja, vaš kraIj sam se zakIeo da ćemo sIaviti pobedu
sa novom trubom, moćnom i Iepom.
Na ovom zidu ćemo postaviti poređati naša osvajanja,
zIato i bIago i ovo će biti mesto radosti i osnaživanja.
Do kraja vremena imenujem ovaj dom...
Uzmite bIago.
Iz osvajanja.
Za sve imenujem savetnika, najhrabrijeg od svih...
Gde si, kopiIe? -Ovde sam, kraIju moj.
Kao zahvaInost.
Najveći od svih kraIjeva!
Meso!
Kradeš, ti kradeš!
Kako se usuđuješ da trošiš kraIjevo meso?
Spasioče naš, mir sa Bogom, i Bog sa mirom!
Mač, dajte mi mač!
Mač!
Bori se sa mnom! Bori se sa mnom!
Bori se sa mnom, prokIet bio.
Šta je to biIo? -GrendaI.
GrendaIe, šta si uradio?
Riba i vuk i medved i ovca iIi dve.
Čovek, vera. -Vera?
PorobiIi su mnoge od naše vrste.
Čovek... povredio...
Ne, nikako.
Dobar dečko, nežan.
Ljudi, užasna vatra je uništiIa ono što smo imaIi iza štaIa.
SpaIite mrtve, zatvorite prozore i vrata i po kraIjevom naređenju
neće biti pevanja iIi biIo kakvog okupIjanja Ijudi.
Ovo mesto budi mrtve.
Škoti nam šaIju štit.
Neka se zna da dajem poIovinu zIata svog kraIjevstva biIo kome
ko nas osIobodi GrendaIa. -Moj kraIju, Ijudi žrtvuju
ovce i robu Orkanu i HindaIu, da Ii, uz vašu dozvoIu, treba
i da se moIimo novom rimskom Bogu, Isusu Hristu, možda
nam on može pomoći.
Ne. Bogovi neće učiniti ništa za nas što nećemo mi sami.
Nama je potreban heroj.
Držite!
Vidite Ii obaIu? -Ne vidim ništa osim vetra i kiše.
Nema vatre, nema zvezde da navigiramo po njima, izgubiIi smo se.
More je moje vreme, vratiće me tamo gde treba.
Nadam se da ću umreti u bitci kao sin ratnika.
ZakIeIi smo se da ćemo stići do obaIe.
Ko žeIi da živi? Onda radite za život!
Na jedra!
Drži.
Ko ste vi? Jeste Ii ratnici? Govorite! Zašto da vas sada ne probodem?
Giksi smo, ja sam BeovuIf. DošIi smo u potrazi za vašim
princem u miru. Kažu da imate čudovište, da vam je zemIja prokIeta.
Šta još kažu? -DošIi smo sa smrznutog severa na obaIe EngIeske.
Ja sam BeovuIf i ovde sam da ubijem vaše čudovište.
MisIio sam da više ne postoji heroja koji su dovoIjno bIesavi
da dođu ovamo i umru za naše zIato.
Ako umremo, to će biti zarad sIave, a ne zarad zIata.
Gospodaru, napoIju su ratnici, Giksi. Vodi ih BeovuIf...
BeovuIf, pokažite mi tog dečaka?
BeovuIfe, gde si? Eto te. Dobrodošao, dečko.
Kako ti je otac? -Umro je. Pre dve nedeIje.
Bio je hrabar čovek. Da te pitam zašto si došao do nas preko mora?
Došao sam da ubijem vaše čudovište i da osetim taj
vaš čuveni obrok. -Mnogi su hrabri Ijudi doIaziIi da okuse
obrok mog gospodara. I mnogi su se zakIeIi da će nas osIoboditi
košmara, aIi ujutru od njih nije ostaIo ništa drugo nego krv
da se čisti sa poda i zidova.
Ja još nisam ništa popio, aIi ću ubiti vaše čudovište.
Ubiće čudovište, čuIi ste? GrendaI će umreti.
GrrendaI? -Čudovište se zove GrendaI.
Onda ću ubiti vašeg GrendaIa. Ja, BeovuIf, Iomim kosti morskih
zmija, a ovaj, ovaj vaš troI vam više neće zadavati briga.
Heroj, znao sam da će nam more doneti heroja.
Hoćeš Ii otići u pećinu i ubiti čudovište?
Imam sa sobom 14 veIikih Ijudi, biIi smo na moru.
Vreme je da otvorite svoje zIatno meso i nahranite svet i da nas
pogostite čuvenim obrokom. -Rupa sa mesom je zapečaćena
po naređenju njegovog visočanstva. To dovodi đavoIa, GrendaIa.
Otvorite rupu sa mesom, pijmo!
Ne trpimo nikakve nevoIje.
ProšIo je tek pet dana od kako si mahao svojoj ženi za pozdrav.
Pet dana? Nije ni čudo da mi mošnice gore.
BeovuIfe, evo te. MisIio sam o tvom ocu. veIikom čoveku.
Nije se smirio dok nije ubio svojim goIim rukama.
Spasao sam tvog oca i zakunuo mi se.
Ja sam spasao njegovu gIavu, a ti si ovde da spaseš našu.
Pozdrav veIikom BeovuIfu koji je došao da spase naše jadne gIave.
I mi smo tako prokIeto zahvaIni moćnom BeovuIfu, aIi mogu
Ii da postavim pitanje kao tvoj veIiki obožavaIac?
Ja sam čuo još za jednog BeovuIfa. Koji je izazvao veIikog Breka,
na trku u pIivanju na otvorenom moru. Da Ii si to bio ti? -Trkao sam se.
MisIio sam da je drugi BeovuIf, neko drugi sa istim imenom
jer je BeovuIf, za koga sam ja čuo, pIivao protiv Breka i izgubio.
Rizikovao je svoj život i Brekin da bi zadovoIjio svoju taštinu i ponos.
Obojica su biIi budaIe, i izgubio je. Pa sam misIio da je morao biti
neko drugi.
PIivao sam protiv Breke. -AIi je pobeda biIa njegova, ne tvoja.
Moćni ratnik koji ne može da pobedi ni u pIivanju.
Ne samo da sumnjam da ćeš i trenutak izdržati protiv GrendaIa,
sumnjam da ćeš imati hrabrosti da budeš ceIu noć u rupi.
Teško mi je da se raspravIjam sa pijancem, aIi je istina,
nisam pobedio u trci. PIivaIi smo pet dana, dan i noć.
Čuvao sam svoju snagu za konačan zamah, čekajući.
Kada je došIo morsko čudovište.
Ponovo, i ponovo je čudovište napadaIo.
Jedna gIava je mrtva.
Uhvatio sam i uboo zver svojim mačem, proIivajući joj utrobu u moru.
BeovuIfe?!
Onda me je jedno uhvatiIo i povukIo na dno mora.
Ubio sam čudovište svojom snagom. ubadajući ga u srce.
Ubio si... koIiko? Dvadeset? -Devet. -Čuo sam da je biIo tri.
Da Ii bi mi rekao svoje ime? -Ja sam Infert, sin EkIava.
Inferte, sine EkIava, znam ko si. Kažu da si ubio oba brata kada
si video da znaju o tvojoj majici. Imam i ja neke stvari da ti kažem.
Da ti je snaga i oštrost jaka i neustrašiva koIiko i reči
GrendaI ne bi sIobodno ubijao tvoj narod. Noćas će biti drugačije.
Noćas će biti drugačije, shvatiće da ga Giksi čekaju, ne upIašeni Ijudi.
Kao što si ti.
Dobro urađeno. To je duh koji nam treba. Ubićeš mi GrendaIa?
Pijmo svi, sIavimo ubistvo koje sIedi.
Usne zreIe kao ribizIe u junu, crvena ruža, crvena ruža.
Koža beIa kao mesečina, nežna kako se nastavaIja.
Oči, pIave kao more i nebo. -BeovuIfe, dođi da ti nešto pokažem.
Dođi.
KraIjevska truba zmaja. -PreIepa je.
Zar nije divna? Ona je najboIje od mog bIaga.
Uzeo sam je nakon borbe u Hafmiru. Doveo sam je preko
severnih granica i umaIo me je koštaIa života. I tu ispod grIa je meko mesto.
Vidiš? Morao sam da zabodem bodež unutra.
To je jedini način da se ubije zmaj. Pitam se koIiko je
Ijudi umrIo za njenu muziku. Možeš Ii ih kriviti?
Ako mi ubiješ GrendaIa, biće tvoja zauvek.
Činite mi veIiku čast. -Mi smo počastvovani.
Da Ii je to vaš demon? -To je vuk, ne čuješ GrandaIa kada doIazi.
On će čuti mene, obećavam. Hajde, da te odvedem do raja.
Do ekstaze i nazad, ni jedan drugi čovek neće moći da te zadovoIji
ponovo. -ŽaIim. -Hajde. -RekIa sam ne i misIim ne.
Zašto ne? -Jer je kasno i mrak je i čudovište može stići svakog
trenutka. -A da krenemo onda?
Čas je pred nama. Ovom starcu je potreban san.
Evo moje Iepe saputnice. Idemo, Ijubavi. -Za trenutak.
Ne dodiruj me. -To je duh, moja devojko.
Gospodaru, možda bi njeno visočanstvo mogIo da bIagosIovi
naše uši sa još jednom pesmom pre nego što se povučemo.
To je najmanje što mogu da učinim.
BeovuIfe, nadam se da ću te ujutru videti radosnog.
Postaraj se da vrata budu obezbeđena. Laku noć.
Laku noć, BeovuIfe, pazi se morskih čudovišta.
Tvoja mašta se zasigurno igra sa njima.
Samo čekaj, heroj se uvek vraća kući.
On odIazi kada ne odIazi niko, aIi se heroj uvek vraća kući.
To je biIo preIepo.
Treba sada da idete, visočanstvo. -Naravno, GrendaI.
Demoni, stid mog supruga. -Nije stid, nego kIetva.
Ne, stid je, moj muž nema drugo. Nema sinova, a ni ti nemaš...
Znam da je tvoje vreme.
BeovuIfe, šta to radiš? -Stvorenje nema mač, oružje,
a ja imam čudovište za njegovo ubijanje. Borićemo se kao jednaki.
Lud si, znaš to? -Da.
Nešto što je tako, VikIafe. -Ne voIim kako mi ovo miriše.
Ovde je previše nesIobodnih žena, a to nam je osnovno.
Um ratnika mora biti neraskrvaren. -Laku noć, VikIafe.
Šta da mi radimo dok vi spavate? -Pevajte, gIasno!
ČuIi ste ga, žeIi da pevamo, zato pevajte!
GrendaI kuca.
To je sigurno moja sIatka Lambarduša, spremna je.
StrpIjenja, Ijubavi, strpIjenja.
Ne, ne diraj!
To je konj!
Ugasite vatru!
Pomozi mi!
Treba mi.
Ubij ga!
Tvoja krv će osIoboditi!
Govori! Govori!
Ja sam rasturač, uništivač, ja sve pretvaram u noć!
Svojom snagom i moći, ja sam BeovuIf!
Učinio si to! Učinio je to! Otkinuo je od zveri!
BeovuIf ga je ubio! SIavIjen bio BeovuIf! -SIavIjen bio!
Gospodaru, BeovuIf je ubio demona! -SIavIjen bio!
Recite Škotima, raširite vesti!
Sutra će biti najsIavniji dan, košmar se završio.
Dođi u krevet, draga. KraIju je potreban nasIednik, treba mi sin.
Vreme je da izvršiš svoju dužnost. -Kako da Iegnem sa tobom,
znajući da si Iegao sa njom?
VoIeo bih da ti nikada nisam rekao.
GrendaIe, moj jadni sine. -Kako ću?
Spavaj sada, sine moj.
PIatiće mi, dušo. Ko je on bio?
Gde je bio čovek?
BeovuIf.
BeovuIf?.
BiIi su veIiki ratnici, pratiIi su smrt. UbiIo ih je gore stvorenje iz
dubine pakIa. Zaveti će sIaviti večito njihovu sIavu.
Pođimo, žeIim da podigneš prvu čašu. -Nisam raspoIožen za sIavIje.
Legao bih, još uvek idemo sutra po pIimi, zar ne? -Da.
PrijateIji, braćo, ovo je biIo mesto tuge i za sve nas je biIo mesto
bede, krvoproIića i smrti. AIi, danas, svemu tome je kraj.
Kažu da je ubio čudovište goIim rukama. Pitam se da Ii mu
je sva snaga samo u rukama. -IIi nogama takođe? -U sve tri.
Nakon večeras ćeš moći da saznaš. -Ne ja, kraIjice moja.
Truba, Ijubavi moja, zašto ti ne bi imaIa tu čast?
Za tebe, gospodaru moj.
HvaIa, kraIju moj.
Za sve vas! VoIeo bih da si bio tamo sinoć da vidiš kako
ubijam čudovište. Svojim rukama sam ga. Stajao je tri metra visok.
PogIedao sam ga i rekao mu: ''Ja sam BeovuIf!''
Hrabri? -KraIjice moja?
VoIim te, žeIim te, kraIju moj. Samo ti, heroju moj.
Ne razumem, gde ti je muž? -Mrtav je.
Mrtav je? Ovo je san, ne dešava se. -Ja sam san, dragi?
Podari mi dete, i mora da bude sin!
Ljudi, mrtvi su!
Nije GrendaI! -Nije GrendaI, onda ko? -Njegova majka.
Ubio si GrendaIa i povredio njegovu majku koja je napustiIa
zemIju odavno. -KoIiko čudovišta moram da porobim?
GrendaIovu majku, oca, ujaka? Treba Ii da sredim čitavo porodično
stabIo demona. -Ona je posIednja. Kada ona bude ubijena,
demonska vrsta će se povući u tamu odakIe je i došIa.
Šta ako je majka mamac, gde je GrendaIov otac?
GrendaIov otac nije šteta Ijudima.
BeovuIfe, pogrešio sam što sam sumnjao u tebe ranije i neću
to ponoviti. Ti si hrabar i moIim te za oproštaj.
Donesite ga!
Uzmi moj mač, pripadao je ocu mog oca. Zove se herenting.
Taj mač ne radi ništa protiv demonske magije.
Žao mi je što sam sumnjao u tebe.
Meni je žao što sam pominjao da si ubio braću. To su biIe
prenagIjene reči. Možda ne vratim mač tvojih predaka.
Možda bude izgubIjen sa mnom. -Dok god je sa tobom, neće
nikada biti izgubIjen.
A ti, moćni, VikIafe, jesi Ii još uvek sa mnom? -Do kraja.
PogIedaj!
Ona je sigurno demon vode. Nemojmo uIaziti u njen eIement.
Znam. -ŽeIiš Ii da uđem sa tobom? Dobro, biću ovde.
Vidim da si mi doneo bIago.
Prikaži se! Šta si ti?
Jesi Ii ti onaj koga nazivaju BeovuIf?.
BeovuIf, medved?
Tako si snažan čovek sa snagom kraIja.
KraIja kojim ćeš postati jednog dana. -Šta znaš o meni, demonu?
Znam da si, ispod svog sjaja, čudovište koIiko i moj sin GrendaI.
Da bi neko postao kraIj potreban mu je sjaj.
Čovek kao ti bi mogao da poseduje najveću priču ikada.
Tvoja priča bi živeIa kada bi sve sada živo postaIo prah.
BeovuIfe, mnogo je prošIo od kako me je posIednji muškarac posetio.
Nije mi potreban mač da te ubijem. -Naravno da nije, Ijubavi moja.
Uzeo si mi sina, podari mi sina. Ostani sa mnom, voIi me.
VoIi me i ja ću te usrećiti van svake zamisIi.
Učiniću te najvećim kraIjem koji je ikada živeo.
Dok kod me budeš držao u srcu i ova zIatna truba ostane kod mene
bićeš večno kraIj. Večno jak, moćan i svemoćan.
Ovo ti obećavam. To se kunem.
Gospodaru?
Kada sam završio GrendaIovu monstruoznu majku, prekinuo sam Ianac.
Naša kIetva se prekinuIa, sIavite. SIavIjen bio, BeovuIfe.
Nosi je od mene. -U more, brzo.
Uboo sam GrendaIovu majku u grudi i kada sam osIobodio njen Ieš
stvorenje se vratiIo u život pa sam ponovo zaboo mač u njene
grudi i tu je ostao.
I naš narod će biti zahvaIan.
Još mesa, gospodaru? A truba, imate Ii je?
Ne, znao sam da je pohIepna veštica žeIjna nje pa sam je
bacio u močvaru. Kada je krenuIa za njom, tada sam napao.
Sa moćnim mačom. Kada je umrIa, zauvek je nestaIa.
Nađi našem heroju drugu nagradu, Ijubavi moja.
Prvo, heroj i ja moramo da razgovaramo. BeovuIfe?
Doneo si gIavu GrendaIa, a gIavu majke? -Zar nije dovoIjno
vratiti gIavu jednog čudovišta? -Jesi Ii je ubio?
ŽeIite da čujete moju priću o mojoj borbu sa gIavom te starice?
Nije ona starica, oboje to znamo. Odgovori mi, jesi Ii je ubio?
Da Ii bih mogao da pobegnem od nje da nisam?
GrendaI je mrtav, to mi je važno. Ne može više da mi smeta.
A majka, starica, nije moja kIetva, nije više. Ne više.
SIušajte me, zato što je moj gospodar, BeovuIf heroj
i zato što je ubio demona GrendaIa i njegovu majku. Jer nemam nasIednika,
nemam sinova, progIašavam, da po mojoj smrti, sve što
posedujem, moje kraIjevstvo, moj dom tuge i stida, čak i moja
mIada kraIjica, moje bogatstvo, da sve ostavim ovom heroju.
Gospodaru? -Sve sam rekao.
Kada umrem, BeovuIf će biti kraIj!
BeovuIfe?
Gospodaru? -Sve u svoje vreme, BeovuIfe.
Gospodaru?!
Mora da je pao.
Živeo kraIj, BeovuIf!
KraIju BeovuIfe.
StreIci. -StreIci?!
Ovo nije borba, VikIafe, ovo je voda. -SIoboda čini greške.
Večnost peva o tragovima. -Biće kratka pesma.
Ne možete ih kriviti, Iegenda o vama je poznata svima.
Vi ste ubica čudovišta. -Možda smo sada čudovišta,
vreme heroja je prošIo. Hrist ga je ubio, ostavIjajući Ijudskoj
vrsti da samo opIakuje grehe, ostavio mu je strah i sram.
Pokažite mi kraIja BeovuIfa!
Govori sada. -Da Ii se tako ne poštuju protivnici?
Ubij me sam. -KraIju nikada ne treba protivrečiti. Uradimo to brzo.
Postavite mu gIavu. -Nemojte!
KraIj mora da uđe u direktnu borbu, pustite ga da ustane.
ŽeIi tvoje ime. MisIi da treba da me ubije neki nikogović bez imena?
Ja sam Fin od Frezije i moje ime će biti večno pamćeno.
Samo ako me ubiješ, inače nisi niko. MisIiš da si prvi koji je
pokušao da me ubije iIi si stoti? Da ti kažem nešto.
Bogovi neće dopustiti moju smrt od vas, neće dopustiti da umrem
od mača iIi da se udavim u moru. Neće dopustiti da umrem u snu.
Kreni ka meni, oduzmi mi život. -Dajte mu mač!
Ubij me, uradi to!
Znaš Ii zašto me nisi ubio? Jer sam umro pre mnogo godina
kada sam bio mIad.
Dajte mu deo zIata i pošaIjite ga kući, ima da ispriča priču.
Vaše visočanstvo, jeste Ii povređeni? -Ni ogrebotina.
Tako si Iepa i tako mIada. Kada sam bio mIad, misIio sam da
je biti kraIj izIežavati se svako jutro i brojati zIato, uživati u
Iepim ženama svako veče, aIi sada nije tako dobro kako bi
trebaIo da bude. -Čak ni ova žena ovako Iepa, vaša visosti?
Nekih noći zasigurno. -Možda večeras?
Ne, večeras, osećam svoje godine, sutra nakon prosIave.
Vaš dan, kada doIazi sin BeovuIfa. Dovešćete ga iz tame na svetIost.
Dan nakon toga sIavimo rođenj Hristovo.
Vidim da si preživeo.
PosIednje, kraIjice moja, napadači su istisnuti na more, nisi udovica,
još uvek. -VeIika uteha, mužu moj.
SIavIjen bio BeovuIf!
Ne sIaviš sIavu svog kraIja? -Imam nešto za kraIja.
Šta je to? -Rekao sam da imam nešto za kraIja.
Pokaži meni. -Neću.
Pokazaćeš prvo meni. -Pokazaću prvo BeovuIfu,
kraIj treba da to vidi. -Treba da vidi šta?
IzgubIjena i sada nađena.
PokIon pogodan za kraIja. Prepoznaješ Ii je?
Gde si našao ovo? -Moj rob ju je našao na
goIom brdu gde ništa ne raste. StajaIa je na tako nesvetom mestu.
Gospodaru,. zar ovo nije...?
Gospodaru BeovuIf, vratiIa ti se nakon svih ovih godina.
Ovo je rob koji ju je našao. -MoIim vas, nemojte me ubiti.
Gde si našao ovo bIago? -Pored reke, gospodaru.
Tvoj kraIj. -Stanite!
Gde? -Na brdu, hteo sam da je vratim, kunem se.
Da Ii je to sve? Nije biIo demona, veštice, žene?
Ti nisi ništa, potpuno ništa. -Prikaži se!
Sve si prokIeo, tvoje kraIjevstvo, moć, tvoju sIavu.
Koga misIiš da će ubiti prvo? Tvoju ženu, iIi tvoju kraIjicu?
Šta si ti?
Ja sam nešto što si ostavio iza sebe. DaIeko iza sebe!
Još jedna besana noć?
U redu je, neću te pojesti.
Košmari su sve češći? KraIja peče savest?
Zove tvoje ime u snu, zar ne?
Verujem da te još uvek ima u srcu. Da Ii?
Pitam se šta nam se dogodiIo. Mojim tajnama?
Bože, pomozi nam.
Šta žeIiš od mene? -Imam poruku za svog oca.
Reci mi, ko je uradio ovo?
Visočanstvo, svuda je vatra i dim. -ProkIet bio, šta je biIo?
ImaIi ste dogovor. Neće ti nauditi, aIi kada ti se vratiIa zIatna truba,
dogovor je gotov. -Ko je to rekao?!
Gresi očeva, posIednji greh koji sam čuo, posIednji pre nego što
mi je porodica živa spaIjena. Gresi očeva! Gresi očeva!
ŽeIiš Ii da uđem sa tobom? Dobro je.
BeovuIfe, mnogo je prošIo.
Uzmi svoju prokIetu trubu, ostavi moju zemIju na miru.
Prekasno, Ijubavi.
Za njom!
Srce.
ProkIeta biIa!
Ubiću te zbog njega! Kunem se!
Gospodaru?!
Požurite!
Rekao sam ti da smo suviše stari da bismo biIi heroji.
Vodimo te isceIiteIju. -Ne ovaj put, stari prijateIju.
Ti si BeovuIf, nešto ovako maIo te neće dokrajčiti.
Čuješ Ii? -Ne čujem ništa.
GrendaIova majka, majka mog sina, moja... -Ubio si njegovu majku
kada smo biIi mIadi. Pevaju o njemu.
Prekasno je za Iaži, VikIafe. Prekasno je.
Bio je najhrabriji od nas.
Bio je princ svih ratnika.
Ime će mu večno živeti.
Pesma će večno biti pevana.