ATT ÅTERVÄNDA
Lägg stenar i vasen, Paula!
-Förbannade blåst! -Putsa bokstäverna ordentligt.
-Vad många änkor det finns i byn. -Kvinnorna lever längre här.
-Utom mamma. -Hon hade tur.
-Säg inte så! -Hon dog i pappas famn, hennes allt.
Att bli innebränd... Det kan knappast finnas värre sätt att dö på.
-De sov. De märkte inget ens. -Men ändå... Så du pratar, Raimunda!
Hej, Agustina.
-Hej, Agustina. -God dag, Manola.
Var det något mer, mamma?
-Nej, men så roligt! -Ser man på!
Är det här Paula? Så stor hon är!
-Ge henne en puss. -Hon har din fars ögon.
-Hur mår du? -Så där. Jag är inte frisk.
Jag har tittat till graven. Den här blåsten är hopplös!
-Den är vacker. -Att sköta den ger mig ro.
Jag sitter ofta här för mig själv.
-Nu måste vi hälsa på moster Paula. -Titta in hos mig efteråt.
-Hur mår Paco? -Han är kvar i Madrid och jobbar.
Mamma, är det sant att Agustina sköter sin egen grav?
Det är sed här. Man köper en jordlott och sköter den, medan man är i livet.
-Vad sjukt! -Det är sedvänjor.
Jag kör.
Moster Paula! Det är Raimunda.
Ta inte hela dan på dig. Jag vill inte åka hem i mörkret.
-Skratta inte åt moster nu. -Det luktar fortfarande mamma här.
Hur mår moster?
-Så smal du är! Har du fött barnet? -För fjorton år sen!
-Så tiden går. Vilka är det här? -Sole och min Paula.
Samma namn som jag!
Och Sole.
Ska vi gå in i matrummet?
-Sole ser ut som en riktig surpuppa. -Men moster då!
...gnistorna blåser in i snårskogen.
Resultatet blir den mest tragiska branden på 13 år.
-Får jag stänga av? -Jag ser ändå inte.
Bränder är hemska. Det var så dina morföräldrar dog.
-Varför gick jag in hit? -Jag vet inte, moster. För att prata?
-För att hämta något att äta? -Ja, titta på skänken.
Mina ben tar kål på mig.
Titta, rån! Precis som mammas. Varsågoda.
Hur var det på kyrkogården? Er mamma är så glad.
-Skrubbade ni stenen ordentligt? -Naturligtvis.
Om hon kunde, skulle hon tvätta den själv.
Men det kan hon förstås inte.
Nej, det förstås.
Blir det inte ensamt i det här stora huset?
-Moster skulle må bättre på ett hem. -Jag har det bra som det är.
-Jag går på toaletten. -Gå du.
Moster kan inte bo ensam. Jag är orolig. Hur går det med maten?
Bra. Agustina köper bröd och er mamma lagar maten.
Behöver jag något, ringer jag bara till affären.
Så omtänksamt, moster!
Titta, det står ditt namn på och allt.
-Ska vi gå? -Ja.
-Vi ska gå nu. -Mina ben tar kål på mig.
-Sitt kvar. -Det går inte för sig.
Nästa gång följer moster med hem.
Huvudsaken är att du kommer tillbaka.
Moster har blivit förfärligt skröplig.
Sköt om sig.
-Kör försiktigt! -Jadå! Jag älakar moster.
-Ska vi hälsa på Agustina? -Ja.
Kom in!
Nå?
-Hur var det med moster? -Illa.
-Jag förstår inte hur hon klarar sig. -Hon behöver aldrig gå ut.
Hon har alltid brödpengarna i beredskap. Kom, vi går ut på gården.
Den stackaren vet inte ens vilket år det är.
Hon pratar om mamma som om hon levde.
För henne är hon inte död. Hon kan inte ta in det. Sätt er.
Jag tänkte betala dig för att titta till henne.
Det behövs inte. Det gör jag så gärna.
Jag skulle vilja ta hem henne, men då blir jag tvungen att kasta ut min man.
Jag knackar på hennes fönster varje morgon och väntar tills hon svarat.
-Jag håller ett öga på henne. -Jag är så tacksam.
Jag hoppas...
...att någon gör detsamma för min mamma, var hon än är.
Titta, så modern hon var!
Den enda hippien i byn.
Här är hennes plastsmycken.
-De är urhäftiga. -Kvalitetsplast.
-Varje joint påminner mig om henne. -Just en snygg förebild för Paula!
-Har du inte hört något än? -Nej.
-Hon är som uppslukad av jorden. -Och din syster Brígida?
Hon är i Madrid och gör succé i skräp-tv.
-Jag har inga pengar på kontot. -Bra! Då får vi vila från telefonen.
-Du kan få låna min. -Nej, du blir ruinerad!
Brígida gör så många program att hon ska köpa lägenhet i Madrid.
-Och spela in en skiva. -Hon gillade att sjunga.
För att inte tala om henne! - Minns du när ni två...
...du kan väl ha varit 13 år... gick på provsjungning?
-Det har du aldrig berättat! -Det var din mormors påhitt.
Din mamma kanske håller sig undan för att inte förstöra din systers karriär?
Nej, mamma skulle älska att vara med i tv. Hon var galen i sådant.
-Vill ni ha lite? -Nej, nej...
Jag odlar majan själv. Titta, vilka fina plantor!
Vi måste gå.
Har ni anmält det för polisen?
Brígida tycker inte det behövs. Hon har sagt det på tv.
Det är polisen ni måste anmäla det till, inte tv.
Vad vet jag!
Det är inte första gången hon sticker.
Men hon är aldrig borta så länge. Det har gått över tre år.
Ge inte upp hoppet. Och sköt om dig, du ser vissen ut.
-Vilken vacker nerium. -Den slapp bladlöss i år.
-Men jag har tappat aptiten. -Kan det vara jointarna?
Vore det inte för dem, åt jag inget alls.
Din pappas ögon.
En joint gör mig lite hungrig... och avslappnad.
Kör försiktigt!
Gissa vad jag såg utanför badrummet.
Vad då?
-En träningscykel. -Lägg av!
-Vad ska moster med en cykel till? -Precis, hon har förlorat förståndet!
-Prata inte så där om moster, Sole. -Hon kände ju inte ens igen oss.
Det är vinden. Den satans östanvinden driver folk från vettet.
-Munkarna är jättegoda. -Hur bakar hon utan att se ett skvatt?
-Hej, Regina. Ska du jobba? -Vad ska man göra?
-Du kan väl skjutsa henne? -Vart ska du?
Sätt av mig i centrum, så blir det bra.
-Tack. -Hej då.
-Hej, pappa. -Hur är det?
Har ni haft roligt?
På kyrkogården? Driver du med mig?
-Har du fest för dig själv? -Vad menar du?
Sitt ordentligt, Paula!
-Kan jag få en öl till? -Är du på skämthumör?
-Kom igen, en öl till. -Har du inte druckit nog?
Du måste jobba i morgon.
Jag är ledig i morgon. I övermorgon också.
Jag har fått sparken.
Satan! Jag får skaffa ett jobb på söndagarna, min enda lediga dag.
Jag ska söka jobb men nu vill jag se matchen!
Glöm fotbollen, det är slut med kabel-tv!
Är vi fattiga, ska vi leva som fattiga! -Paula, lägg på genast!
Här är middagen, om ni vill ha!
-Är du arg? -Nej.
Jag är orolig för moster.
Hon är sämre än någonsin. Hon kände inte ens igen Paula och Sole.
-Jag vet inte hur det ska gå. -Det ordnar sig.
Låt mig vara, Paco.
-Vad är det? -Jag är helt slut och måste upp tidigt.
Då gör jag jobbet.
Var inte så jobbig!
-Kalla mig inte jobbig igen. -Förlåt.
-Vad gör du här? -Jag väntar på dig.
Varför det?
Jag ringde för att be dig köpa bröd.
Men det har du förstås inte gjort.
Du är genomblöt. Hur länge har du stått här?
Ett tag.
-Har du varit med dina kompisar? -Nej.
-Jag har inte varit någonstans. -Varför svarade du inte då?
Vad är det?
Har det hänt något?
Svara! Vad har hänt?
Var är pappa?
Han är...
-Var? -I köket.
Vad har hänt?
Jag stod i köket, med ryggen mot pappa.
Plötsligt kastade han sig över mig. Han var full.
Jag frågade vad han gjorde, men han sa att han inte var min pappa.
Jag knuffade bort honom.
Men han reste sig och la armarna om mig igen.
Jag knuffade honom igen.
Han knäppte upp gylfen. Han sa att vi inte gjorde något fel-
-och att han inte var min pappa.
Jag tog fram en kniv ur lådan och hotade honom-
-men bara för att skrämma honom.
Han trodde inte på mig.
Han sa att jag inte skulle våga...
...och så kastade han sig över mig.
Vad tänker du göra, mamma?
Jag vet inte.
Gå och byt om innan du får lunginflammation.
Paula! Kom ihåg att det var jag som dödade honom.
Du såg ingenting, för du var ute.
Du måste komma ihåg det.
-Öppna inte! -Vem kan det vara?
Jag vet inte. Gå till ditt rum.
Raimunda! Det är Emilio.
Jag kommer!
-Hej. -Förlåt att jag stör.
Jag åker til Barcelona. Kan du visa restaurangen om någon vill se den?
-Javisst, men jag är aldrig hemma. -Paco är ju hemma hela dagarna.
Paco... Den stackaren har äntligen fått jobb. Han börjar i morgon.
-Har du gjort dig illa? -Nej då. Kvinnobesvär...
Fast nu när Paco börjar jobba kommer jag att ha mer tid över.
Ge mig nycklarna.
Det här är min brors nummer. Det andra är min mobil.
-Åker du i morgon? -I morgon bitti.
Hur mycket begär du? Jag har alltid gillat restaurangen.
-Synd att du inte gillade ägaren med. -Snälla Emilio...
Fem miljoner, men det är förhandlingsbart.
-Vi kommer att sakna dig. -Och jag kommer att sakna er flickor.
-Lycka till. -Tack.
-Ska Emilio flytta? -Ja.
-Gå till ditt rum. -Nej, jag vill vara med dig.
Sen måste du hjälpa mig.
Svara inte.
Det är säkert en av dina kompisar.
Svara, och säg att du inte kan prata. Det är sent.
-Jag kan inte prata nu. -Vad säger du? Det är Sole.
-Hämta mamma. -Det är moster Sole.
-Säg att jag är upptagen. -Hon är upptagen.
-Hämta henne, det är viktigt. -Hon vill att du svarar.
Jag måste stryka och har jobbat hela eftermiddagen.
Agustina har ringt. Moster Paula är död.
-När hände det? -För en stund sen.
Moster Paula är död.
Jag tänkte precis på att få henne att flytta hit.
-Hon dog alldeles ensam! -Gråt inte.
Agustina sa att vi inte ska oroa oss.
Hon och Den vindögda sveper henne.
Moster hade ordnat allt. Hon hade till och med valt kista och betalat.
Hur kunde hon vara så samlad intill slutet?
Jag kan inte gå på begravningen. Det gör mig ont, men det går inte.
-Ska du inte gå? Vad ska folk säga?! -Jag kan helt enkelt inte.
-Du får lov att gå ensam. -Ensam?
Aldrig. Jag är livrädd för de döda.
Du behöver inte se moster. Jag ska prata med Agustina.
-Tänk om de frågar efter dig? -Säg att jag opererat gallan eller nåt.
Jag ska åka dit, men idag går det inte.
-Jag förstår inte. Moster älskade dig. -Och jag henne.
-När du får höra allt, flippar du ur. -Jag flippar redan ur!
Ta något lugnande, det ska jag göra.
Och så åker du dit i morgon. Okej?
Dörren!
Vänta.
Stanna här och håll vakt, gumman.
Hoppas att allt är sig likt sen jag jobbade här.
FRYSBOX
Stanna där!
Förlåt.
Vad vill ni?
-Är restaurangen öppen? -Nej.
Hur så? Ge mig ett handtag.
Vi spelar in en film här i området. Jag letar efter ett ställe där vi kan äta.
Vet du någon restaurang i närheten?
-Hur många är ni? -25 och 5...30.
Hjälp mig.
Jag kan ordna det, om du vill. Vi skulle egentligen stänga idag.
Lunch för 30 alltså.
-Hur dags? -Vi slutar halv tre och vi är i närheten.
-Omkring klockan fyra? -Ja.
-Och hur mycket...? -Tio euro per person.
Det låter bra.
Förlåt att jag skrek åt dig förut, men du skrämde mig.
Då ses vi klockan fyra. Tack så mycket.
Tio!
-Två kilo. -Ge mig två till.
-Vad kostar potatisen? -Fyra kilo för 1.60.
Ge mig åtta kilo.
Hej, Regina.
-Värst vad du är fullastad. -Jag ska laga lunch åt 30 personer.
-Kan du låna mig 100 euro? -Jag är pank.
-Jag har just köpt en grisbog... -Jag köper den av dig.
-Men det är allt jag har... -Du får pengarna i morgon.
Jag kommer över med den. Jag får väl banta idag.
Det skadar inte!
-lnés! Har du varit i byn? -Jag kom hem igår. Hur mår du?
Du köpte händelsevis inga korvar?
Jo, jättegoda blodkorvar! Min svärmor beställer dem särskilt åt mig.
Jag behöver ett och ett halvt kilo. Jag måste laga mat åt 30 personer.
Jag berätter sen. Får kag köpa dem? Du får betalt i morgon.
Javisst, inga problem.
-Tog du med några sötsaker? -Mantecados som smälter i munnen!
Du med ditt blodsocker och kolesterol, hur kan du köpa såna!
-Det är min enda last. Tre askar! -Du borde inte äta dem.
-Vad ska jag göra då? -Sälj dem till mig.
-Jag måste åtminstone få smaka. -Ta ett par, men proppa inte i dig.
Kommer du över med dem? Tack. Hej då, raring.
Vem vill ha lite fläskkött?
Du också?
Lite fläskkött?
Agustina?
Är det du, Agustina?
Soledad, flickan min...
Sole, jag måste prata med dig.
Sole!
Såja.
Ta det lugnt.
Agustina...
-Var är hon? -Uppe i mammas rum.
Det bästa rummet i huset. Jag tog hit henne för att kunna vaka bättre.
Tack så mycket.
Kom, så går vi till de sörjande.
-God middag. -Jag har pratat med din syster.
-Stackarn, nyopererad! -Ja, så lämpligt.
Hon sa att du inte får se kroppen. Lugn, det behöver du inte.
Vicentas dotter.
Nu måste hon få vila lite, hon är väldigt trött.
Kom, Sole. Sätt dig här.
Det hade redan blivit kväll. Jag hade ätit middag och satt og såg på tv.
Plötselig hörde jag någon knacka på dörren.
Jag visste inte om jag hört rätt, men strax därpå...hörde jag samma ljud.
Då frågade jag vem det var.
Och en röst svarade...
..."Agustina"...
Jag blev inte rädd. Jag gick ut, men jag såg ingen där.
Jag såg bort mot din moster och dörren verkade stå öppen.
Det verkade konstigt, så jag gick in.
Jag ropade på din moster men hon svarade inte.
Hur skulle hon kunna det, stackaren?
Jag gick in i hennes sovrum och där låg hon.
Orörlig som en liten fågel!
-Det var hennes ande som varslade. -Paulas ande, eller den andras?
-Endera av dem. -Jag kunde inte se vem det var.
Men lika säkert som jag hör er nu-
-var det någon som varslade om att Paula var död-
-och öppnade dörren åt mig.
Kom med ut i köket.
-Du har säkert inte ätit på vägen. -Nej.
Inte sen i går kväll, men det gör inget.
Jag tänkte väl det.
-Det här gör dig gott. -Stopp! Det här räcker.
Vad menade kvinnorna?
Det är bara prat. Du vet hur bybor är.
-De pratade om mamma. -En del säger att de sett henne.
Att hon kommit tillbaka för att ta hand om din moster.
-Har hon visat sig för dig? -Nej. För dig då?
-Nej. Men det är sånt som händer. -Jag vet.
Min farfar, må han vila i frid, spökade för farmor.
Först blev hon rädd.
Ät!
Sen frågade hon vad han ville och hans ande sa-
-att han inte hade uppfyllt ett löfte.
Farmor ordnade det. Hela byn följde med till kyrkogården-
-så farfar skulle få vila i frid. Sen dess har han inte spökat mer.
Det är inte bara hörsägen. Jag har själv upplevt det.
Vill du se dig om inne hos moster?
-Ifall du vill ta något... -Raimunda kommer sen.
Tala om för henne att allt gick bra och att hela byn var där.
-Det ska jag göra. -Jag kommer att sakna henne så...!
Åk nu.
Öppna, Sole!
Öppna! Det är mamma, jag ska inte göra dig något.
Mamma är död.
Du är hennes spöke eller ande.
Som du vill, men släpp ut mig! Jag ligger i bagageutrymmet.
Jag säger då det, mamma, vad du hittar på!
Soledad, flickan min...
Var inte rädd för mig. Det är mamma.
Ska du inte ge mig en kram?
Ge mig ett handtag. Ta den här.
Mosters resväska!
-Vad är det i den? -Kläder och några värdesaker.
Tack och lov att jag gömt dem.
Alla grannar utom Agustina rotade igenom lådorna, men jag hann före.
Köp något Till Agustina, som varit så snäll. Inte som din syster.
Vilket liv det blev, när hon inte kom!
Du skulle ha hört vad Den vindögda sa om henne! Tack för att du kom.
Jag är mörbultad efter resan.
-Tänker du sova här? -Vart ska jag annars ta vägen?
Så jag ser ut! Inte undra på att du blev så rädd.
-Klipper du fortfarande folk olagligt? -Ja, det är klart.
Är det där gästrummet?
l morgon får du färga och klippa mig. Och skaffa ett par solglasögon.
Jag vill inte sitta instängd om dagarna. Jag måste ut!
Här känner ingen igen mig. I byn kunde jag inte sticka ut näsan.
Jag behöver frisk luft.
Tänker du stanna länge?
-Vill du redan kasta ut mig? -Jag undrar bara.
Jag stannar så länge Gud vill, om det går bra för dig?
Säg bara till när du tröttnat på mig.
Men kan en frånskild kvinna ha bättre sällskap än sin mamma?
Såvida du inte skaffat dig en älskare?
Nej, mamma.
-Jag är ensam, som vanligt. -Inte nu längre.
Svara.
Är du hemma nu? Jag har pratat med Agustina.
-Hon sa att allt gått bra. -Hela byn var där.
Jag har tänkt på er hela dagen. Jag ville så gärna vara där.
-Vänta lite. -300, eller hur?
-Och drickat? -Det bjuder huset på.
-I morgon samma tid då? -Javisst.
Alla var mycket nöjda.
Även om det kostar mer, kan portionerna vara lite större?
I morgon får ni äta så ni storknar.
Då ses vi i morgon.
-Förlåt. -Jobbar du på restaurang också?
Ja, jag har tagit över Emilios ställe.
Han var less. Men det är inte den enda nyheten. Paco har lämnat oss.
Vi var mitt i ett gräl när du ringde.
Jag visste att något var på tok.
-Slog han dig? -Nej, Paco var inte våldsam.
Han har bara gett sig av...för alltid.
-Han kommer säkert tillbaka. -Knappast.
-Hur kan du veta det? -Sånt känner man på sig.
Puss på dig.
-Puss. -Hej då.
Ingen av oss har haft tur med män.
Inte jag och Raimunda, men du...
-Vad då? -Pappa avgudade dig.
Enligt Raimunda hade du tur som fick dö i famnen på den du älskade mest.
Din syster kan verkligen vara giftig!
Jag var blind ifråga om din far och han bedrog mig hela sitt liv!
-Vad säger du! -Det är sant.
Jag teg, för att ni inte skulle få veta.
Men jag vill inte tala illa om de döda.
-Kommer han att spöka för oss? -Det hoppas jag inte. Och din man?
-Vad menar du? -Kan han dyka upp här?
Knappast. Jag har inte hört något på två år.
Lika så gott det. Då är det bara vi två.
-Köttet kostade 10? -10,80.
10,80. Här är tre euro till.
Och du får betalt för fyra istället för tre askar.
Ni får inte tro att jag utnyttjar er.
Kan ni hjälpa mig? Jag rår inte med den.
-Vart ska den? -Ner till restaurangen.
Du kan det här, säg hur...
Tippa den inte helt och hållet, annars får vi inte igenom den.
-Går det bra? -Ja. Håll lite till höger nu.
-Vi ser ingenting. -Jag dirigerar dig.
Försiktigt, här går det bra. Här kommer den förbi. Inte så fort.
Är vi framme vid dörren?
Hissen är redan här.
-Vänta, den måste rakt in. -Jag tar den här änden.
Det går bra.
Herregud, den är jättetung! Försiktigt.
Gå och tryck ner hissen.
Det ska synas att vi inte använder fryst mat. Här är allt dagsfärskt.
Där i hörnet. Den andra frysen är trasig.
-Så du tänker ta över restaurangen? -Åtminstone tills inspelningen är klar.
-Kom ihåg att desserter är min grej. -Och jag kan stå i baren på kvällarna!
Jag vet inte om vi ska ha öppet på kvällarna, men jag räknar med er.
Mamma...
-Är det något du vill att jag ska göra? -Klippa mig.
Jag menar... Är det något som du inte kunde göra när du var i livet-
-och som gör att du inte får ro?
Det finns alltid saker som inte blir gjorda eller som görs fel.
Mitt liv är inget undantag. Men jag vet inte om det går att göra något åt det.
Men om det går, är det min sak att göra det.
-Snart kommer kunderna. Vad gör vi? -Tar hand om dem. Jag hjälper dig.
Men jag kan inte presentera dig som min mamma.
Jag låtsas att jag är utlänning.
-Varifrån? -Dominikanska republiken?
Nej, här finns massor av dominikaner. De skulle avslöja dig.
Kina? Madrid vimlar av kineser.
Vem skulle tro att du är kines? Det måste vara något ovanligt.
Ryska!
-Ser jag mer ut som en ryska? -Ja, ryskorna ser ut som vi.
Du måste hålla tyst, vad du än får höra.
Låt dem inte märka att du förstår.
Jag ska förklara. I sovrummet klipper och färgar jag.
Här tvättar jag håret på dem.
Är kunden lång, lyft på dynan. Är hon kort, lägg dit den.
En handduk, så man inte halkar.
Den här är obekväm att ha här uppe.
Och har jag den där nere, får jag ont i ryggen.
-Jag har också ont i ryggen. -Schampot har jag mätt upp. Sätt dig.
Känns det bra? Lägg bara en handduk på kunden, annars blir det för tungt.
Med samma handduk torkar du håret så vattnet inte droppar ner i nacken.
Allt är så välordnat. Vad duktig du är!
Hej.
-Hon kan inte spanska. Hon är ryska. -Stackare.
Jag förbarmade mig över henne. Hon påminde mig om mamma.
Lita inte på alla gummor. Tänk på maffian!
-Du är alldeles för snäll. -Ska du göra slingor? Sätt dig här.
-Tvätta hår. - Hon var hårfrisörska. -Hur kommunicerar ni?
Med tecken. Hon snappar upp allt. Snart kan hon säkert spanska.
Ja, se bara på alla toppmodeller från Ryssland.
-Ryska alltså? -Ryssland.
Vattnet...inte varmt...
...inte kallt...
Jättebra.
-Hej. -Hur är det?
-Vi tar ledigt i morgon. -Vi också i så fall. Vi behöver vila.
Nästa vecka blir vi klara med filmen. Vi skulle vilja fira det här.
Utmärkt. Vill ni ha sittande bord eller en buffé?
En buffé blir bra. Kan vi få ha terrassen för oss själva?
Det är inga problem.
-Se inte på mig så där, jag blir nervös. -Samma här.
Gå och ta något att dricka, jag jobbar.
Hon beter sig konstigt.
-Frågar hon, vet du inget om Paco. -Det är ju sant.
Ju mindre du vet, desto bättre. Och framför allt, tänk inte mer på det.
Hej.
-Har du någon här? -Nej.
-Jag går på toa. -Varför det?
-För att jag är kissnödig. -Den är visst trasig.
Jag häller i lite vatten, jag måste för fan pinka!
Hej.
-Vad är det? -Jag är i en svår ålder.
-Som jag då. Jag ska klippa dig lite. -Försök inte.
-Bara topparna. -Mindre än en centimeter.
Du... Har inte pappa kommit tillbaka?
Nej. Han sa adjö för alltid.
Otroligt! Jag kan bara inte förstå det.
Vilken fjärtlukt!
-Din mamma...! -Vad är det?
Hon var lika jobbig redan som liten!
På den tiden hade vi ingen toalett.
Vi gjorde det på gården. Vi fick vänta på henne hela dagarna.
Hela dagarna satt hon där bland hönorna.
Raimunda!
Raimunda?
-Vad gör den här rocken här? -Det är mammas.
Jag vet.
Och lukten?
-Vilken lukt? -På toaletten och här.
Det är som om mamma varit här och fisit ändan av sig! Känner ni inte?
Som hon fes!
Hon kunde aldrig dölja det, för hon skrattade mest av alla!
Jag kan nästan höra henne skratta.
Vad tokig du är!
Varför har du tagit hit kläderna? Sen klagar du över mardrömmar.
De dödas kläder ska man ge bort.
Moster Paulas resväska...!
De antika dockorna...
Smyckeskrinet...!
Vad tänkte du göra med det här?
-Ingenting. -Du tänkte behålla det.
-Sole då...! -Det får du inte tro.
-Jag tog inte hit resväskan. -Vad gör den här då?
När jag kom hem till moster Paula...
Vad då?
Det hade jag aldrig trott.
Att stjäla mosters få värdesaker när hon ännu inte var i jorden. Skäms!
Raimunda, gå inte!
-Vi måste köpa en ny frys. -Kan du inte laga den i förrådet?
Den fungerar inte.
Motorn går i alla fall.
-Jag har sagt att ingen får gå in där. -Jag skulle hämta en hammare.
-Har någon mer varit där? -Det tror jag inte.
-Du sa att du gjort dig kvitt honom. -Jag har inte kunnat.
Tror du jag gillar att ha honom där?
Gör dig i ordning, om en halvtimme börjar folk komma.
Paula!
Har du inte klätt på dig än?
-Jag är inte på festhumör. -Inte jag heller, men det är jobb.
Var inte en sån latmask. Jag ska hjälpa dig, gumman.
Vad är det?
Jag kan inte glömma det när han ligger kvar där.
Fortsätter du så, blir vi båda tokiga.
Du vet inte hur det känns att döda sin pappa.
Paco var inte din pappa.
Ljug inte mer för mig. Jag vet att du gör det för min skull, men ljug inte.
Jag ljuger inte. Han erkände dig som sin dotter-
-men han var inte din biologiska far.
-Då talade han alltså sanning? -Ja.
Men det rättfärdigar inte det han gjorde.
Jag lovar att berätta allt en annan gång.
Men nu måste vi göra oss i ordning.
Vem var min pappa?
-En från byn. -Känner jag honom?
Han är död.
Jag lovar att berätta allt.
-Jag lovar. -Jag tänker ta dig på orden.
-Två mojitos. -Här kommer de!
Vad vill du ha, raring? Två till?
Det är redan lime i, det är perfekt.
-Vi behöver fler glas. -Jag hinner inte med.
Visst är Paula fin?
-Här. -Tack.
Vad gott! Jag ska inte ha mer, de är kanon!
Med din urringning och mina mojitos kan vi bli rika.
Vi borde ha öppet på kvällen och sätta lite sprätt på de här trista kvarteren.
Huvudsaken är att de blir nöjda i kväll.
-Kryp ner, så ingen ser dig! -Jag vill se Raimunda och Paula.
-Häromdagen såg jag bara fötterna. -Men vilket liv du ställde till!
Är det där restaurangen?
Jag visste inte att den gick så bra!
Det förtjänar hon. Hon har gått igenom så mycket.
-Stanna i bilen. Och låt ingen se dig! -Här är det ingen som ser mig.
Vad gör du här? Vad glad jag blir!
Jag tänkte ge dig mosters saker. Har du fest?
De har spelat in en film här och jag har lagat mat åt dem.
Du hade inte behövt besvära dig.
Jag skulle aldrig ha behållit några av mosters saker.
Jag vet, förlåt mig. Du vet hur jag är, jag exploderar.
Hej, moster.
-Vill du ha något? -Nej.
Långt i fjärran ser jag ljusen där de skimrar över staden
dit jag nu ska återvända
-Minns du? -Det är klart jag gör.
-Jag har inte hört dig sjunga på länge. -Jag har aldrig hört henne sjunga.
-Är det sant? -Ja, det är sant.
-Skulle du vilja göra det? -Ja, såklart!
Det är inte sant.
-Var ska jag sitta? -Här.
Tysta! Sitt ner, hon ska sjunga för oss!
God afton.
Jag vill tacka för det arbete som ni har gett oss de här veckorna.
Tack så hjärtligt!
Jag har inte sjungit på länge, men i kväll är det dags.
Jag är rädd att återvända
Jag är rädd för mitt förflutna
som nu kommer mig till mötes
Mormor lärde mamma den här sången.
Rädd för natten och för sömnen
som är fylld av alla minnen
jag är fjättrad vid min dröm
Men den som flyr sina minnen
måste ju någon gång hejda sin flykt
Och trots att glömskan, som med tiden allt förintar
har tagit död på min gamla illusion
bär jag inom mig an anspråkslös förhoppning
som är min enda lycka och mitt hjärtas skatt
På nytt
Mina tinningars silver
och pannan som fårats visar åren som flytt
Förstå
att ett liv är så flyktigt
att två decennier är intet som i feber jag vandrar
med blicken i dunklet och ropar ditt namn
Min själ
hänger fast vid ett minne så ljuvt att jag gråter
och sörjer på nytt
-Autos Amigo. -Hej. Jag så annonsen och...
Jag vill hyra en skåpbil.
-Vilken typ, och för hur länge? -Den billigaste, och bara för en dag.
-Får jag tala med Raimunda? -Det är jag.
Emilio sa att ni kunde visa mig restaurangen. Jag heter Carlos.
Ja... Ni borde ha ringt tidigare. Nu är det en granne som har tagit över den.
Det sa Emilio inget om.
Han har sin taktik.
Får jag tala med den som tagit över?
Hon är tyvärr ledig i dag. Ring Emilio, han kan förklara allt.
Tack då.
Hej då.
-Hallå? -Emilio? Det är Raimunda.
Hej! Har spekulanten varit där?
Ja, fast han verkar skum. Jag tror att han vill ha den som täckmantel.
För droger eller en bordell... När jag sa att stället gick dåligt, blev han glad.
Varför i hela friden sa du så?
Jag har tänkt ringa dig i flera dagar. Jag hoppas du förstår.
Jag vet att man inte gör så, men...
Jag har tagit över restaurangen.
-Vad menar du? -Jag ska förklara allt.
Nu har du verkligen gått för långt.
Du svek mitt förtroende.
Det är ingen ursäkt, men jag var helt desperat.
-Nu när Paco har stuckit... -Har Paco lämnat dig?
Ja. Vi hade ett fruktansvärt gräl. Jag tror inte han kommer tillbaka.
Han stack samma dag som du åkte till Barcelona.
Hur mår du?
Jag är hysterisk. Griper efter halmstrån.
Vi får försöka lösa det här.
Jag ska skicka dig pengar för hyran, men ge mig ett par dagar.
-Hallå? -Raimunda?
-Vem är det? -Agustina.
Jag är i Madrid. Jag skulle vilja träffa dig.
I dag går det inte.
-I morgon? -Jag är upptagen hela veckan.
Vad synd. Jag är på sjukhuset.
-Vad är det? -Jag har cancer.
Jag fick veta det igår. Jag måste få träffa dig.
Var är du? Jag åker genast.
Jag är på Centralsjukhuset. Gud välsigne dig, Raimunda.
Gå upp, du. Ge den här till moster.
-Hej. -Vad gör du här?
Sole!
-Är det mamma som ropar? -Sole!
-Vad är det? -Jag lämnar Paula här.
Jag måste till sjukhuset. Agustina har cancer.
Den stackaren!
Paula ger dig moster Paulas väska.
Jag går några ärenden och sen kommer jag.
Hälsa Agustina. Säg att du har träffat mig.
Får jag komma in nu?
Javisst.
Hur mår du, gumman?
De har sytt ihop mig igen. Jag visste att det var illa.
Ge inte upp hoppet.
Vilka fina blommor.
Du hade inte behövt besvära dig.
Raimunda...
-Jag måste be dig om en tjänst. -Vadsomhelst.
Stäng dörren.
Dra fram en stol.
Jag har inte långt kvar.
Men jag vill inte dö utan att veta vad som hänt mamma.
Men vad kan jag göra?
Du kan tala om för mig ifall hon lever eller är död.
-Hur ska jag veta det? -Fråga din mamma.
Min mamma? Hon är ju död.
Men hon kom tillbaka och skötte om din moster tills hon dog.
Det vet hela byn.
Fråga efter min mamma, om hon visar sig för er.
-Det är allt jag begär. -Det där är ju vansinne.
-Har du sett henne med egna ögon? -Nej.
-Ändå bor du mittemot. -Jag tror att hon undvek mig.
Men jag har hört din moster tala med henne.
Om jag får veta något, så talar jag om det.
Men jag tvivlar på det.
Du är skyldig mig det. Jag begär inget annat.
Jag måste gå nu.
Vänta lite, min syster ville träffa dig.
-En annan dag, nu har jag bråttom. -Hon vill ha dig med i tv.
Hon arbetar ju med "Var du än är". De vill överraska henne-
-och kom att tänka på dig eftersom ni sjöng ihop som barn.
Det räcker till tre, fyra program med intervjuer, musik och sånger-
-från igår, från idag och från alla tider.
Säg åt henne att jag inte gillar tv.
Det ska jag göra, men glöm inte det jag sa.
Ryskan älskar visst tv.
Jag vet inte om hon förstår, men hon är fast.
Det är någonting med skräp-tv. När jag väl börjat titta, kan jag inte sluta.
Jag mår sämre och sämre, men ändå sitter jag kvar. Det är som en drog.
Jag kan inte titta på kvällarna, för sen kan jag inte sova.
-Tycker du om dockor? -Ja, de här är som ur en skräckfilm.
De är väldigt gamla. Din mamma lekte med dem när hon väntade dig.
Varför bodde inte mamma hos dig?
Vi hade ont om pengar. Din morfar for till Venezuela för att arbeta.
Sole stannade hos mig och din mamma flyttade till moster Paula.
-Vad har hon berättat för dig? -Hon vill inte prata om den tiden.
-Kommer ni bra överens? -Det går bättre nu.
-Ibland är hon så ohyfsad. -Hon har häftigt temperament.
-Hur kom ni överens? -Som liten var hon min ögonsten.
Men när hon blev tonåring...
Av något skäl som jag inte visste...
...drog hon sig undan från mig...
...tills jag förlorade henne helt.
Din mamma älskade mig inte.
Det gör ont, när en dotter inte älskar sin mor.
Så därför, nu när det bara är ni två-
-måste du älska henne mycket och visa henne det.
Varför går du igen, mormor?
Jag kände mig så ensam.
God middag.
Jag behöver åtta meter klädlina i plast, och packtejp.
-Hur mycket tejp? -Fyra, fem rullar.
Fem rullar.
En...två...
-Och en hacka och en spade. -Javisst.
-Hur är det, Raimunda? -Jag är utled.
-Hur mår Agustina? -Hon är skvatt galen.
-Vad är det med dig? -Ingenting.
Hämta lite vatten, raring.
Kan hon sova över här?
-Var ska jag lägga henne? -I gästrummet.
Paco kommer i kväll för att prata.
-Jag vill vara ensam med honom. -Som du vill.
Du får sova över här i natt.
Då går jag. Jag har en jobbig natt framför mig.
Hej.
-Jag behöver din hjälp. -Kan vi ta det i morgon?
-Nej, men jag betalar som alla andra. -Nej, älskling, du får rabatt.
-Men jag trodde inte du gillade mutta. -Det gör jag inte!
Om vi inte ska mumsa murra, vad är det då du vill?
Jag förklarar på vägen. Nu måste vi få in frysen i bilen och köra iväg den.
-Vi rår inte med den själva! -Vi ber grannarna om hjälp.
Och ta på dig något bekvämt, så du inte ser ut att explodera.
-Det är en kant här! -Den kommer att tippa.
-Den tippar! -Nej då.
Ställ den rakt...
-Upp med den! -Ett, två, tre!
Kom igen!
Nu är den på plats.
-Djävla skit. -Gjorde du illa dig?
Vad ska jag med mjälten till?
-Vart ska vi? -Till Júcar-floden.
-Var ligger den? -180 kilometer härifrån.
Det tar ju hela natten att köra fram och tillbaka!
-Jag betalar dig per timme. -För sällskapet?
För att följa med till floden, gräva ner frysen och inte ställa frågor.
Jag uppskattar ditt förtroende, men mitt liv är ganska komplicerat!
Jag har inget jobb, inga papper och måste fnaska. Du kunde ha frågat!
-Jag frågar nu. Hur mycket? -Du borde ha frågat först!
Okej då... Ge mig kvällarna.
-Vilka kvällar? -Det baren ger på en månad.
Jag behåller förtjänsten, och du köper spriten.
Då säger vi så. Men inte ett ord till någon.
-Nej, nu är jag ju din medbrottsling. -Jag har faktiskt inte dödat någon.
-Berätta inget. -Jag hade inte tänkt det heller.
Flytta på dig. Ge mig den där.
-Så där! -Herregud!
-Jag orkar inte mer, jag är helt slut. -Vila, du. Jag fyller igen den.
Vad gör du här?
-Kan vi prata? -Jag har mycket att göra.
Kom in.
-Hur är det? -Likadant.
Har du fått reda på något? Om det jag frågade dig.
Jag trodde inte du menade allvar.
Får jag sätta mig?
Raimunda...
Visa lite medkänsla.
Javisst, men prata inte dumheter!
Jag vill bara veta om hon lever eller är död!
Jag förstår att vinden og cancern fått dig att tappa huvudet-
-men du får inte krångla till våra liv också. Vi har nog som det är.
Samma dag som dina föräldrar dog i eldsvådan, försvann min mamma.
-Tycker du inte att det är märkligt? -Det är bara ett sammanträffande.
Din mamma gav sig av på morgonen och det var inte första gången.
Du vet själv att din mormor uppfostrat dig, eftersom hon aldrig var hemma!
Mamma gick iväg på morgonen, men det var för att träffa din far i stugan.
-Det är lögn! Ingen såg henne. -Nej, såklart.
Det såg hon förstås till.
Raimunda... Min mamma hade ett förhållande med din pappa.
Vad säger du!
-Mamma hade aldrig tillåtit det! -Det var därför hon flyttade till Paula.
Det var för att moster inte var frisk. Hon lämnade aldrig pappa!
Det vet du inte, för du var inte där! Du pratade knappt med din mamma.
Hon sa ofta själv att du behandlade henne som skit!
Jag har hört många saker.
En gång hörde jag ett gräl mellan våra mammor.
Din mamma sa att hon gav bort din pappa. Hon struntade i honom.
Han hade fötts för att plåga de kvinnor som älskade honom.
Vad är det du vill säga?
Att dina föräldrars död och min mammas försvinnande hänger ihop.
Varför har du inte gått till polisen?
De frågar så mycket. Vi borde tvätta vår smutsiga byk själva.
Det är därför jag inte vill vara med i tv heller.
Det här måste du och jag reda ut.
Jag måste gå och jobba.
Tänk på det jag sagt.
Hur är det med Paco?
Vad? Han mår fint.
-Borde vi ringa moster först? -Hon går aldrig ut.
-Vi borde förvarna henne. -Varför det?
Det är oartigt att bara dyka upp hos folk, även om det är ens syster.
-Vad du månar om Sole helt plötsligt. -Det handlar om uppfostran.
-Jag är så jävla trött på er båda två! -Du är så vulgär...!
-Vad har du där, Raimunda? -Mat åt oss tre.
-Det behövdes inte! -Varför gapar du så? Är du döv?
-Ja, jag är döv! -Stendöv. Jag vill att du klipper mig.
Varför ringde du inte? Jag har en kund.
Det gör inget, jag har ingen brådska. Vi måste prata.
-Om vad då? -Mosters hus.
-Får jag titta på tv? -Ja, gå du.
Vi måste ordna alla papper.
-Mormor? -Här är jag.
-Inte ett ljud, mamma är här. -Jag hörde henne.
Var är ryskan?
-Vem är det? -En som hjälper mig.
Jag berättade att Borja kan bli relegerad.
Han skar sönder däcken för prästen. Hon lämnade mig mitt i hårtvätten.
-Hon måste väl gå ut. -Hon försvann som ett skott.
Jag tar över. Hon lider av klaustrofobi.
-Ibland måste hon gå ut. -Just en snygg hjälp! Får hon betalt?
Nej, hon får mat och husrum här.
-Hon har fått mammas kläder. -Ta inte hand om folk du inte känner.
Hon är för snäll. Se på ryskan bara. Hon lever rena lyxlivet här.
Hur gick det med Paco?
Dåligt. Han kom och hämtade sina kläder.
Jag tror han bor ihop med någon, men det struntar jag i.
-Varför sa du ingenting om ryskan? -Jag tänkte väl inte på det.
Det är ju Agustina!
-God middag, Agustina. -God middag.
Genom din syster vet vi att er mamma var ensamstående.
Ja, min mamma var...hippie.
Agustina!
-Hon gifte sig aldrig. -Hon utövade alltså fri kärlek.
Hon hade en väninna som dog samma dag som hon själv försvann.
-Hur dog väninnan? -I en eldsvåda.
I min by inträffar många bränder på grund av östanvinden.
Agustina talar om den vackra byn Alcanfor de las Infantas.
Enligt statistiken har byn det största antalet sinnessjuka per invånare.
Kan din mamma ha haft någon psykisk störning?
Nej, nej, nej...
Mamma var hippie. När hon mådde dåligt, gav hon sig av från byn.
-Tills hon en dag inte kom hem igen. -Ja, det är nästan fyra år sedan.
Vi vill höra om väninnan som dog-
-samma dag som din mamma försvann. Berätta.
Vad då?
Vi vill att du berättar om kvinnan som dog i branden.
-Det går rykten... -Jag tror inte på rykten.
Du berättade något för vår redaktör.
Något kopplade kvinnan och hennes man till din mammas försvinnande.
Det där...
...vill jag inte tala om. Det var bara gissningar.
-Men du kom hit för att prata om det. -Ja, men jag har ändrat mig.
HON TROR INTE SIN SYSTER
Du verkar lite nervös.
Agustina är nämligen också här för att berätta att hon är dödligt sjuk.
Eller hur? -Agustina har cancer.
Du har cancer. Men var inte nervös, du är bland vänner.
En applåd för Agustina!
Agustina bär på en önskan - att åka till en klinik i Houston.
Men för att få det, måste du sjunga ut.
Du har ett avtal med den här kanalen.
Agustina!
Agustina sökte upp mig på restaurangen.
Hon tror att mamma går igen och vill att vi frågar om hennes mamma.
Hon säger också att hennes mamma hade ihop det med pappa.
Vet du något om det här?
Nej.
Jo, mamma berättade det efter att...
-Efter vad då? -Efter att hon fått veta det.
Se på mig.
Är det något mer jag borde veta?
Massor.
Men om jag berättar, blir du irriterad eller tror inte på mig.
Jag lovar att tro på dig och inte bli irriterad.
Mamma har gått igen hela tiden.
-För vem då? -Sätt dig.
Hon var hos moster tills hon dog.
Det var hon som ropade på Agustina och öppnade dörren.
Hon la fram pengarna till brödet...
-Gjorde du allt det där? -Ja.
-Har Agustina berättat det där? -Där ser du, du tror mig inte.
Agustina är tokig!
Sist vi hälsade på moster, sa du själv att det var otroligt-
-att hon kunde klara sig, virrig och halvblind som hon var. Minns du inte?
Jo, men vad menar du?
Att moster inte var ensam.
Vem tror du bakade rånen och la dem i varsin Tupperware-ask åt oss?
Vem tror du såg till att grannarna inte la beslag på mosters värdesaker?
Förstår du nu?
-Har du sett henne? -Ja.
Är det händelsevis hon som är ryskan?
Ja.
Var är hon?
Där inne.
Mamma... Vad gör du där?
Var inte du död?
Jag kom tillbaka för att be dig om förlåtelse.
Jag visste inget, hjärtat. Jag kunde aldrig ana det.
Kom, Paula.
Raimunda!
Min lilla flicka! Min flicka...
Nu är det värsta över. Hon har sett mig, och hon stötte inte bort mig.
Nej.
-Kom du för att be om förlåtelse? -Och för att vara med dig.
-Tänker du förklara allt någon gång? -Ja.
Och då hoppas jag att du förstår mig, och att du också förlåter mig.
Mamma...
-Jag måste prata med henne. -Vi kan väl gå tillbaka?
-Nu? -Javisst.
-Jag har så ofta drömt om det här. -Jag också.
-Jag vet inte var jag ska börja. -Du är väl inget spöke?
-Du är inte död? -Nej då, gumman.
Vilken lättnad.
Jag hade ändå kommit tillbaka för att be om förlåtelse för att jag inget såg.
Jag var blind. Jag fick veta det samma dag som branden.
-Hade du verkligen lämnat pappa? -Ja.
Jag stod inte ut med hans otrohet.
Samma eftermiddag som branden ringde du och pratade med moster.
Du frågade förstås inte efter mig.
Jag blev arg, och sa att du var hjärtlös.
När jag fortsatte svära över dig-
-tog din moster dig i försvar...
...och berättade allt.
Att din far hade förgripit sig på dig...
...att du blivit gravid...
...och att Paula är din dotter, och din syster.
Jag kunde inte tro det.
Hur kunde något så vidrigt ske, inför mina ögon, utan att jag märkte något?
Då förstod jag allt.
Jag förstod din tystnad och att du dragit dig undan.
Jag förstod varför din far for till Venezuela.
Han stod inte ut med skammen över vad han gjort.
Jag förstod varför du, sedan du gift dig med Paco-
-flyttade till Madrid och inte ville ha med oss att göra.
Jag hatade dig för att du inget märkte.
Med all rätt, flickan min.
När jag fick veta det blev jag alldeles rasande!
Jag ville klösa ögonen ur honom!
Jag hittade honom där han låg och sov med Agustinas mamma.
De såg mig aldrig. Jag satte eld på stugan.
Det blåste den dagen, och snart hade lågorna förtärt allt.
De hann inte vakna.
Askan som ligger i din grav, tillhör den Agustinas mamma?
Ja.
Efteråt...irrade jag omkring på landsbygden i flera dagar.
Jag höll mig gömd, som ett djur.
Jag tänkte överlämna mig, men först gick jag för att se hur Paula mådde.
Hon var så dålig.
När hon såg mig, blev hon inte alls förvånad.
Jag kom från det förflutna, som hon levde i.
Hon tog emot mig som om jag nyss gått ut.
Tradegin fick henne att tappa förståndet helt.
Jag kunde inte lämna henne ensam.
Jag stannade och tog hand om henne...tills hon dog.
I byn tror de att du är ett spöke.
Det är fördelen med vidskepliga byar. Det var lättare att hålla skenet uppe-
-än att tala om sanningen. Jag trodde jag skulle bli anhållen.
Jag kunde inte tro att ingen skulle göra efterforskningar eller straffa mig.
Fast hela den här tiden...
...har jag levt i en riktig skärseld.
Så sant som det är sagt.
Vi borde inte komma dit i dagsljus.
Vi kan väl åka förbi floden? Jag har inte sett den på så länge.
-Den är sig inte lik. Den har torkat. -Hur vet du det?
Det är torka i hela Spanien. Har du inte hört?
Vi brukade ha picknick här. Minns du, Raimunda?
-Det var mer vatten då. -Jag sa ju att den torkat.
-Ska vi äta någonting? -Inte jag.
-Jag tänker ta en munk. -Jag också.
Det här var din pappas älsklingsplats.
-Pacos? -Ja.
Det var det enda han saknade - floden.
Jag är glad att han får vila här.
Nu är det tomt!
Om Paula var i livet och kunde se oss nu...
...alla tillsammans... Vad glad hon skulle vara!
-Har du alltid haft så stora bröst? -Ja, ända sen jag var liten.
Jag hade för mig att de var mindre. Du har väl inte gjort något?
Vad skulle det vara? Så du pratar!
-Var det du som cyklade? -Ja.
Det är bra för blodtrycket och hjärtat.
-Vad sa moster Paula om det? -Hon vred sig av skratt.
Hej så länge.
-Kan det vara moster Paula? -Börja inte.
Jag ska se efter vem det är. Göm mammas tallrik och bestick.
-Vem är det? -Agustina.
-Vi sitter och äter middag. -Förlåt att jag stör.
-Kom in. -Tack.
God kväll.
-Sätt dig. -Tack.
Jag vill be om ursäkt för programmet.
Du borde inte ha gått dit. Det var fel.
Jag vet. Det är ingen ursäkt-
-men de erbjöd mig att åka till Houston, där de kan bota allt.
Men jag kunde inte göra det. Jag dör hellre i mitt eget hem-
-men med frid i sinnet och utan att skämmas.
-Mamma, jag går upp. -Gå, du.
-Vill du ha middag? -Nej tack.
Ni tänker visst sälja huset?
Vi hade tänkt det, men när man väl är här... Det är så många minnen.
Det är bäst jag går.
-Du kan väl stanna ett tag? -Jag måste gå och få min spruta.
De har sagt åt mig att lära mig att göra det själv, men der är så otäckt.
Hur kan din syster låta dig bo ensam så här?
Tala inte om henne. Efter det som hände på tv, pratar hon inte med mig.
Hon är jättearg. Men jag är ännu argare.
-Med all rätt. -Jag är så avundsjuk på er.
Ni håller ihop.
Irene!
-Vad jag har längtat efter dig. -Här är jag.
Jag har hört vad som hänt. Jag kan tänka mig hur ensam du känner dig.
-Om bara Paula var här... -Jag är här för att ta hand om dig.
Du lämnade dörren öppen. Ingen fara, jag har stängt den.
-Har du varit hos sköterskan? -Nej, jag är så trött.
I morgon kommer du att ha för ont. Har du medicinerna och sprutan?
-Jag köpte allt i Madrid. -Bra. Jag ska ge dig sprutan.
I den här sängen föddes jag.
Här sov min mamma. Och här höll vi vaka för din syster Paula.
Jag vet. Jag är så tacksam.
Vi måste prata, Irene.
Om vad du vill. Men säg inte till någon att jag är här.
Oroa dig inte.
Tack för att du inte pratade om mig på tv.
Det där rör bara oss.
Du har så rätt. Det angår ingen annan.
Mamma, det är jag! Öppna!
Vad gör du här? Kom in.
Jag saknade dig. Stannar du här?
Ja, tills det är över. Agustina är mycket sjuk.
Efter det jag gjorde mot hennes mor, kan jag åtminstone vårda henne.
Jag har så mycket att berätta. Du vet inget om Paco.
Jag vill gärna höra allt, men gå nu.
Vi kommer att ses varje dag. Vi ska klara det här tillsammans.
Jag behöver dig, mamma.
Hur har jag klarat mig utan dig?
Säg inte så, Raimunda, för då börjar jag gråta.
Och spöken gråter inte.