RYMDBEBISAR
Vem är du?
Jag är Doktorn.
Du behöver inte stå där. Kom och ta en titt!
Den kallas Tardis.
Snyggt.
Men vänta. Jag kan inte kalla dig Doktorn.
Jag vill veta vad du heter.
Ja, det… Det är lite knepigt.
För jag är adopterad,
och på planeten som tog hand om mig var de lite snobbiga.
De använde titlar som Doktorn och Biskopen,
eller Rani eller Conquistadoren.
Om man säger Doktorn i tusen år så blir det mitt namn.
Okej. "Planeten". Vi tar det senare.
"Tusen år". Det tar vi också senare.
Så du är doktor men också polis?
Poliskiosk. Nej.
Nej, det är en förklädnad.
Invändigt är det en tids- och rymdmaskin, men utsidan är som en kameleont.
Jag landade en gång år 1963,
och då hade de poliskiosker i många gathörn.
- 1963? - Ja.
Okej.
Jukebox? Jag gillar det.
Okej. Åter till planeten.
Min värld heter Gallifrey.
Gallifrey.
Och var är det?
Borta!
Ruby, den är borta.
De dog.
Det var ett folkmord och de dog.
Så den som adopterades var den enda som fanns kvar.
Jag är den sista av Tidsherrarna.
Och jag är så glad över att jag lever.
Den här saken flyger.
Vill du se?
Vi landar på måfå.
150 miljoner år bakåt i tiden.
- Nej! - Jo.
Nej, du skämtar väl.
Var inte så fånig.
- Finns det dinosaurier där ute? - Jag vet inte.
Gå och titta.
Vänta, nej!
Är det säkert?
Tänk om jag förändrar historien genom att trampa på en fjäril?
Det kommer inte att hända. Vem trampar på fjärilar?
Man skulle behöva säga: "Kom hit, fjärilen. Kom hit."
Herregud.
Det är…
Det är så vackert.
Tardis står för "Time And Relative Dimension In Space".
Vi har bytt plats också.
Det här kommer att bli Nordamerika.
En dag är detta Wyoming.
Wow.
En liten stad som heter Green River.
Vad är det?
Gjorde jag nåt fel?
Jag är Rubathon Blue från 57th Hemisphere Hatchlings,
- och jag gör aldrig fel, Doktorn. - Men…
Om du har anklagat mig felaktigt måste jag döda dig.
Nej, vänta lite.
Vi…
- Vad gör du? - Ingenting. Bara…
Har jag missat nåt?
Ingenting.
Vi försöker igen, okej?
- Tack. - Ja.
Ja.
Okej, reglagen är nya.
Jag glömde bort fjärilskompensatorn.
Bra. Okej. Vi reser framåt.
Ge mig ett nummer. Ett år.
- Två… - Två…
- …ett, fem, noll… - …ett, fem, noll…
- …sex. - …sex!
Fem siffror! Toppen!
Men vi är inomhus.
Reser vi genom väggar?
Är det en transportör som i Star Trek?
Vi måste besöka dem en dag.
Men du sa att Tardisen är som en kameleont.
- Den ser fortfarande ut som en poliskiosk. - Den är trasig.
Mycket i universum är skadat.
Okej. Kom, kom, kom.
Det stinker.
Nåt är fel på det här stället.
Det är en rymdstation som är överbelastad.
Nej, du gjorde det värre.
Nej, det där är värre.
Är det ett monster?
Nej. Var inte dum.
Det finns inga monster. De är bara…
Bara varelser vi inte träffat ännu.
Hejsan.
- Spring? - Spring!
Spring!
Kom igen!
Snabbt!
Skynda dig!
Hoppa in!
Ja.
Frågan är: Varför sprang jag?
För att det var läskigt.
Det var nytt.
Jag älskar att träffa nya saker.
Så varför gav den mig rysningar?
Jag bara sprang jättesnabbt.
Det skulle hjälpa om vi visste var vi var.
Tryck på knappen.
Vi är i en bebisfabrik.
En partenogenes-maskin.
Vad är det med dig och bebisar?
- Jag skulle säga samma sak till dig. - Vi har gått från bebis till bebis.
Jag säger inte att det finns ett samband, ändå finns det ett samband.
Jag söker efter mina föräldrar.
Och du har en tids- och rymdmaskin.
Så det skapas barn här? Varför?
- Mat? - Va?
Mat? De är inga tomater.
Det finns en hungrig sak där nere.
Barnfabriker ökar befolkningen.
Ibland blir en hel värld steril,
eller de blir galna och förbjuder kyssar.
Så bebisarna är människor?
Ja, de skapas för en koloni.
Och den kolonin är inte jorden?
Okej, en sista gång.
Tryck på knappen.
Vi lyckades.
Människorna, vi överlevde.
Vi reste till stjärnorna.
För bara tio minuter sedan nämnde du folkmord.
- Ditt folk är borta. - Ja.
- Vad driver dig? - Dagar som denna, Ruby Sunday.
Jag har inget folk. Jag har inget hem.
Men jag har inget jobb heller.
Jag har ingen chef, inga skatter, hyra eller räkningar att betala.
Jag har inget mål, inget syfte, inget uppdrag,
men jag har frihet.
Det är det som driver mig.
Att få se nästa sak
och nästa och nästa.
Ibland ser det ännu bättre ut via dina ögon.
Så var är det här?
Planeten Pacifico del Rio.
Det står på engelska.
Talar de engelska här? Finns engelska?
Nej. Alla talar samma språk vid den här tidpunkten.
Lite som kantonesiska.
Det här är hur det ser ut.
Men Tardisen översätter med ett perceptionsfilter.
Så att man passar in i alla tider och på alla platser.
Och min mamma är borta sedan länge?
Får jag kolla din telefon?
Ja.
Min soniska skruvmejsel kan göra
avståndet mellan dig och jorden 19 000 år…
eller ett telefonsamtal.
- Va? - Carla. Ring henne.
- Men… - Ring din mamma.
Vad är det nu?
Mamma?
Ja, naturligtvis.
Du rusade ut ur rummet för tio sekunder sedan.
Varför ringer du?
Vart skulle du?
Ja, okej. Vi får prata senare.
Jag älskar dig. God jul.
Det var mamma.
På julafton. På min födelsedag. För tio minuter sedan.
Världens bästa signal. Vad kostade det?
Jag vill veta vad det är för fel på det här stället.
Ser du?
Det är lugnt här uppe, men under ytan sjuder nånting,
precis som där nere med varelsen.
Det måste finnas en besättning eller en kapten…
Det här är Eric som rapporterar från Födelsezon 6.
Vi har temperaturfluktuationer.
Jag har öppnat säkerhetsventilerna 10-16.
Jag har försökt matcha med koldioxidutbytet.
Men innan vi får ner trycket kan jag inte…
Hej.
Är du okej?
Men… Du.
Vi har väntat otroligt länge.
Mamma! Pappa!
- Åh, nej. - Vi är inte…
Wow!
Jag måste berätta för alla.
Mamma och pappa är här!
En bebisfabrik som sköts av bebisar.
Rymdbebisar!
De är här!
De är äntligen här!
Mamma och pappa är här!
Pappa! Mamma!
Ni kom tillbaka!
- Hej, rymdbebisar. - Hej.
- Hej, pappa. - Hej, pappa.
Återgå till arbetet.
Visa mamma och pappa vilket bra jobb vi har gjort.
Gör dem stolta.
Mitt jobb är att hålla rören rena.
Jag är stolt över rören.
Jag håller syret rent och svalt.
Vi behöver syre för att andas.
Och jag drar i olika trådar.
Jag vet inte vad de gör, men jag drar i dem hårt.
Jag har gjort den här till dig. Det är en blomma.
Tack.
Jag är kapten Poppy.
Jag har hållit stationen igång för mamma och pappas skull.
Vi visste att ni skulle komma en dag.
Vi väntade.
Ni borde inte sköta det här stället. Det här är inte Bebisvärlden.
Blev ni kvar när de vuxna stack?
Vi tog över.
Vi var modiga.
Ja.
Det är bra. Toppen.
Det är otroligt.
Ni har gjort ett bra jobb.
Jag är ledsen, Poppy.
Men vi är inte er mamma och pappa.
Jag önskar att vi var det.
Men vi är inte det.
De lämnade oss.
Vart tog de vägen?
Jag vet inte.
Jag heter Ruby.
Och det här… Det här är Doktorn.
Och vi är era vänner.
Okej. Jag tar hand om dig.
Så ja.
Och mig.
Wow.
Och mig.
Kapten Poppy, när fick du en kram senast?
Aldrig.
Det är okej.
Kom. Det är okej.
- Aldrig fått en kram? - Okej.
Kom. Vi kan kramas, allihop.
Gjorde jag nåt fel, Doktorn?
Enligt den här åkte besättningen hem.
De övergav skeppet och lämnade kvar er.
Jag vet inte varför, men de lät födelsemaskin vara på.
Så ni växte upp, men förblev små.
Små som bebisar. Rymdbebisar.
Är det fel på oss?
- Vad menar du? - Vi ska inte vara så här.
Växte vi upp felaktigt?
Poppy.
Popsicle.
Titta på mig.
Ingen växer upp felaktigt.
Du är den du är och det är fantastiskt.
Men mamma och pappa lämnade oss.
De gjorde mina också.
Vad hände?
Jag hittades.
Hurra!
Ja, när jag var en liten bebis lämnades jag mitt i yttre rymden.
- Gissa vem som tog hand om mig. - Jag vet inte.
Tidsherrarna.
Kan du säga det?
- Tidsherrarna. - Exakt.
Men poängen är att det inte spelar nån roll var jag kommer ifrån,
för jag är underbar, eller hur?
- Det var ingen retorisk fråga, Pops. - Ja, det är du.
Vill du veta min hemlighet?
Det finns ingen annan som jag i hela universum.
Ingen som jag existerar och det är sant om alla.
Det är inget problem, kapten Pops.
Det är en superkraft.
- High five. - Ja.
- Ja! - Så du är Eric.
Och ni är Tasha och Ruben. Och vi har Saltine och Boo.
Jag älskar dig, Ruby.
Jag älskar dig också, Eric.
Men hur klarar ni er själva?
Vi har Nan-E.
Säg hej, Nan-E.
God eftermiddag, barn. Och välkommen till våra besökare.
Nanomatrix elektroform.
Nan-E. Okej.
Hej, Nan-E. Jag är Doktorn och det här är Ruby.
Vi har besök, barn.
- Nan-E! - Alla näsor ska snytas.
Aktivera snytning.
Ett, två, tre och…
blås.
Bra gjort, barn.
Och nu, barn, åter till arbetet.
Blöjorna byts klockan 18:00.
- Det ska bli skoj… - Okej.
Så det är ni.
Det är Nan-E.
Och är det er hund där nere?
Det är ingen vovve.
- Vad är det, då? - Det är okej.
Bogeyman.
Oj.
- Bogeyman snor barn. - Nej, nej.
Jag menade inte att skrämma er.
Det finns ingen Bogeyman som snor barn.
Det är mer som nån sorts…
- Bogeyman! - Nej, sluta!
Nej, sluta!
Nan-E, säg åt dem att det inte finns nån Bogeyman.
Nan-E är rädd för Bogeyman.
Var gör Bogeyman där nere, och varför är den så läskig?
Doktorn, stäng av!
- Lyssna på mig, bebisar. - Förlåt.
Förlåt, rymdbebisar.
Det är bra.
- Ruby. - Kom.
Okej.
Nan-E, bebisarna gör sitt bästa. Rymdbebisarna.
Men det är problem här.
Ni har en tryckökning i Skrov-3-B,
och nånting händer där nere där Bogeyman bor.
Och om det försvinner så blir det en bebisexplosion.
- Portal 3-5-7. - Okej, vad är det?
Åtkomst portal 3-5-7.
Det är på det här planet. Vad är det?
Åtkomst portal 3-5-7.
Det är ett lagerutrymme. Varför skulle jag behöva gå dit?
För guds skull. 3-5-7, kom igen!
Och vart ska du gå?
Portal 3-5-7.
Nu? Okej. Kommer.
Är det här vad du gör, Doktorn?
I livet? Du hjälper till?
- Är det ditt syfte? - Nej.
Jag hjälper bara bebisar. Rymdbebisar.
Lyssna på mina hjärtan. Två hjärtan. Plural.
Okej. Två hjärtan.
Men tänk om det tar sex veckor eller tio år att hjälpa bebisarna?
Min mamma väntar ju på mig.
Där hemma på din födelsedag.
Ja, ditt liv är konstigt.
Du blev övergiven som de här.
Om saker har ett samband så har du fler samband än nånsin.
Vet du ingenting om dina biologiska föräldrar?
Lämnade de inget meddelande?
Eller en papperslapp?
Inget. Jag blev bara övergiven.
- Vid kyrkan? - I snön.
På Ruby Road.
Doktorn.
Va?
Det snöar.
Vad hände?
Jag sa "snö" och det kom snöflingor.
Det är som ett minne som dök upp.
Från dagen då du föddes.
Men hur? Är det sånt som händer när man reser i tiden?
Jag har varit till tidens ände och aldrig sett nåt liknande förut.
Vad betyder det?
Jag vet inte.
- Jag trodde att min födelse var konstig. - Jag vet.
Jag undrar vem hon är. Din mor.
Minnet har förändrats. Hon pekade på mig.
Jag sa portal 3-5-7.
Stå inte bara där. Kom in!
- Vem är hon? - Nan-E.
Det här är kapten Rico Trieste som mönstrar av från Baby Station Beta.
Pacifico-datum 56-56-22.
Jag mönstrar av under protest och fördömer detta agerande.
Chefstekniker Lucia Colasanto.
Mönstrar av 56-56-22.
Och jag vill göra klart att företagets agerande är förfärligt.
Jag kommer att överklaga detta så fort vi är hemma.
Det här är kommunikatör Gina Scalzi som mönstrar av 56-56-22.
Besättningen åkte hem och lämnade kvar rymdbebisarna.
Det är lågkonjunkturen.
Staten stängde stationen för att spara pengar,
men det är olagligt att stänga av födelsemaskinen.
Hur kom ni hit?
- Vet ni nån väg härifrån? - Jag har en farkost.
Vad heter du? Förlåt, Nan-E.
Jocelyn.
Jocelyn Sancerre. Jag var revisor ombord.
Jag vet inte hur stationen fungerar.
Vänta lite. Det här kan hjälpa.
Om du låter den synka allt borde alltihop omkalibreras.
Tack.
Vill du byta plats?
Vänta lite.
Så planeten där nere vägrar hindra bebisarna från att födas,
men de tänker inte ta hand om dem?
Det är en konstig planet.
Den är inte så konstig.
Men du stannade kvar.
Jag kunde inte lämna dem.
Jag gjorde ett försök, men jag är ingen tekniker.
Maskinen blev osynkad. Jag lappade ihop den.
Men programvaran för utbildning kraschade.
Jag har passat barnen ensam i sex år.
Men jag förstår inte. De är ju söta.
Varför gömmer du dig?
Jag vill inte se dem dö.
Och jag vill inte att de ska se mig dö.
Så illa är det.
Det är en stängd station.
Luft och mat är begränsat.
Det sista jag kommer att göra är att ge dem luften från portal 3-5-7.
Men…
Men sen dök ni upp.
Kan du inte flyga nånstans?
- Vad menar du? - Rymdstationer är stationära.
Inga motorer. Den kan inte förflytta sig.
Den är fast i sin bana. Synd, för det är ett fint solsystem.
Den femte planeten är Mondo Caroon.
Det är en DuBarryDuPlessy-värld.
Det är bra.
DuBarryDuPlessy är en stjärnomfattande organisation.
Den kan ta emot många flyktingar.
Kan vi inte be dem om hjälp?
De hämtar inte flyktingar.
Det är ödet för alla flyktingar i universum.
Man måste fysiskt ta sig till nån annans strand.
- Vi kan inte röra oss. - Men nu har ni en farkost.
Vi har gott om plats. Den kallas Tardis.
Problemet är att mellan oss och farkosten finns Bogeyman.
Vad är det där för nåt?
Vet du inte det?
Den finns inte med på passagerarlistan. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Inte jag heller.
Men den påminner om nåt. Vad?
Vad har den för hud och varför blev jag så rädd?
- Den är läskig. - Jag har träffat många skumma varelser.
Jag är en själv.
Den fick mig att fly och jag undrar varför.
Okej.
Det här stället är helknäppt, men samtidigt är det vettigt.
Det finns bebisar, det finns en nanny,
och det finns en Bogeyman.
Ett monster bor där nere.
Det är som en barnsaga som blivit verklighet.
Varje saga har en hjälte.
Det där är Eric! Är det Eric?
Eric, stick därifrån.
Eric, utrym området.
- Är det så det fungerar? - Nannyfilter.
Eric, stick nu!
Eric, lämna området omedelbart.
Nej, Nan-E. Jag är modig.
Eric, för guds skull. Stick!
Eric, åkallande av gudomen. Påskynda promenad.
Men jag gör som Ruby sa.
Va?
Jag älskar Ruby och hon sa att det inte finns nån Bogeyman.
Jag ska hitta den olydiga vovven och säga åt honom.
Men jag är så rädd.
Herregud!
Det är mitt fel!
Eric, jag kommer. Jag kommer!
Nej, nej.
Nan-E, var är Bogeyman?
Cirka 400 meter nordväst om dig.
Men ingen Eric.
Jag kan inte fokusera. Jag ska ju att systemen är ski…
…avföring.
Vårda språket, Nan-E.
Doktorn, om vi gör en massa oljud,
så kanske Bogeyman jagar oss i stället för Eric, okej?
- Ja. Okej. - Ja. Ja, ja, ja.
- Bogeyman! Kom och ta oss! - Bogeyman!
Bogeyman!
Den rör sig. Den hörde!
Okej. Bra plan. Och nu, då?
Jag tror att om jag var väldigt liten och jag visste att Bogeyman var på väg…
skulle jag nog behöva blöjan bytt.
För jag känner lukten
av en rymdbebis!
Eric!
- Vi har dig. - Jag var rädd.
- Det är okej. - Ja, jag vet.
Inte väst, jag menade öst.
Spring!
Det är okej.
Det är lugnt.
Allt ordnar sig.
Allt är okej.
Så ja. Så ja.
Okej.
Våga inte röra dem, du, din…
…oäkting.
Spring!
Det är stopp!
- Det är okej. - Allt ordnar sig.
Bebisarna ska rädda er!
Rymdbebisar!
Bebisar med eldkastare?
Ni var toppen!
Ni var så duktiga!
Ni måste ge er av.
Stick härifrån.
Okej, vi måste få ut er. Kom.
Vi sätter er här inne. De är så duktiga.
Nan-E, säg åt dem vad de ska göra.
Barnen måste återvända till de övre planen, annars får de ingen middag.
Hej då.
Okej, följ med dem.
Jag måste stanna här. Inte bara för Tardisen…
Jag måste ta reda på vad det där är för varelse.
Om du säger att jag ska lämna dig i fred, så…
Doktorn.
Kom, då.
Hur började det här, Jocelyn?
För sex år sedan skramlade det i rören.
Sen började ylandet.
När jag fick igång kamerorna såg jag den.
Bogeyman.
Jag fattar inte vad den lever på.
Och det var för sex år sen?
Det var då bebisarna föddes.
Den lämnar efter sig…
nån sorts spår.
Jag gillar det ordet. Spår.
Vad i pip pip är det där?
Jocelyn, stäng av filtret.
Vad är det där för nåt?
Din maskin skulle kunna analysera det.
Maskinen har en ventil i källarvåningen.
Följ korridoren. Vänster, rakt fram, vänster igen.
Ur askan i elden…
Det här är slipprigt, Rubes. Var försiktig.
Herregud.
Det är vidrigt!
Kalla mig inte Rubes!
Är vi framme snart, Joss?
Det här kletet täpper igen hela stället.
Men vi är rakt under partenogenes-maskinen.
Nu ska vi se vad det är.
PROVANALYS
Enligt maskinen…
Vadå?
Det har varit mitt framför näsan på oss. Vi har sagt det hela tiden.
Det är en enda maskin.
En där uppe och en där nere. Den där uppe skapade bebisar.
- Och den andra… - Skapade Bogeyman.
- Ja! - Jag sa ju det.
För sex år sen… Maskinen är mor och far till barnen,
och mor och far till Bogeyman.
Varför? Jocelyn sa att programvaran tappade kontrollen.
- Och sen sa du… - Att det är som en saga.
Programvaran berättade en saga.
Den skapade Bogeyman.
- För bebisarna. - För rymdbebisarna.
Maskinen är som en dator.
Den sa att barn behöver sagor.
- De behöver monster. - Ja.
Ja, det är därför jag är så rädd. Det är medvetet. Det är infraljud.
Bogeyman ryter på 17 hertz.
Det är exakt rätt frekvens för att man ska bli rädd.
Det är läskigt, för det är meningen.
Maskinen gjorde den lång, stor och högljudd.
Och skapade den av…
Vadå?
Ruby.
- Va? - Wow.
Berätta vad det är.
- Jag kan inte. - Doktorn.
Ruby, jag har rest överallt i universum.
Och sett många saker. Men inget så hemskt som det här.
Bogeyman är skapad av vad?
Jag vet inte.
Maskinen tar allt bokstavligt. Den kallas Bogeyman.
- Och? - Bebisar.
Rymdbebisarna. De snöt sig.
Bogeyman snor barn. Maskinen skapade honom av snor.
- Va? - Allt det här är snor.
- Nej. - Jo.
Inte undra på att han ömsade skinn. Gör inte alla det?
- Nej, nej. - Det är snor.
- Nej. - Ruby, det är en levande nysning.
- Men det… - Jag vet.
Herregud!
Det här är det värsta som nånsin skulle kunna hända nån!
- Skratta inte! - Förlåt.
Är inte universum knäppt?
Ja, det skapade ett monster av snor.
Ruby Sunday, Monday, Tuesday.
Det är så kul.
Bogeyman.
Spring!
- Spring! - Jag springer!
Snabba på!
Nej!
Ingen fara. Det är jag. Sväng höger.
Snabba på!
Det är din apparat.
Den är kalibrerad.
Toppen. Äntligen har jag kontroll.
Lita på mig. Sväng höger.
- Den här leder inte till hissen! - Fortsätt.
- Kom igen! - Jag kommer!
Den hinner ikapp!
- Jag kommer. - Skynda dig!
Tack för att du använder oss som bete. Fråga först nästa gång!
Vänta tills vi berättar vad den här saken är gjord av!
Berätta när jag har gjort mig av med den.
Jag tänker skydda barnen och skicka ut varelsen i rymden.
Det är en luftsluss.
Varelsen är ett barn, Jocelyn!
Hon har soniska mejseln.
Jocelyn! Jocelyn!
Syrenivå 10 %.
Okej. Vi hinner inte.
Stoppa Jocelyn, okej?
- Vänta… - Vänster, andra höger.
- Sen vänster till hissen. - Du, då?
- Vänster! Andra höger! Sen vänster! - Okej!
Syrenivå 9 %.
Du gör illa honom!
Sluta, Nan-E! Sluta!
Syrenivå 8 %.
Jag är den sista av Tidsherrarna.
- Vad driver dig? - Dagar som den här.
Jag är den enda av mig i hela universum.
Ingen annan som jag existerar.
Och det är sant om alla.
Den enda av sin sort.
Syrenivå 7 %.
Syrenivå 6 %.
- Syrenivå 5 %. - Doktorn, nej!
Syrenivå 4 %.
Syrenivå 3 %.
Tryck på knappen.
Syrenivå 2 %.
Ventilering reverserad. Ventilering reverserad.
- Nej! - Det är det du gör, Jocelyn.
Du räddar dem alla.
Syrenivå 1 %.
Du räddar dem alla.
Det är okej. Kom.
Lystring. Kapten Poppy anropas.
Hela besättningen anropas. Särskilt du, Eric.
Och Ruby. Jocelyn Sancerre.
Nan-E var väldigt busig.
Jag vet. Och jag ber om ursäkt till er allihop.
Jag var helt ensam
under så lång tid.
- Vi älskar dig, Nan-E. - Ja.
- Ja! - Men… Men, men, men…
ert favoritmonster klarade sig.
- Titta. - Titta.
Ja!
Men hör på, rymdbebisar,
er värld finns här borta.
Mondo Caroon.
Men… Ni kan inte ta er dit.
Inga motorer.
Men det visar sig att det ökade trycket i Skrov-3-B kommer från er.
Det blev fel på systemet, och det var där det lagrade era blöjor.
Inte undra på att det stank där nere. I sex år, en jättehög med ski…
- Nannyfiltret. - Skinande saker!
Ziljoner ton metan, bebisar.
Rymdbebisar.
Och jag ska fjärta iväg er.
Res till er nya värld.
Bebisvärlden.
Kom.
Är du glad nu, Eric?
Jätteglad. Jag älskar dig, Ruby.
Wow.
- Var det en normal dag för dig? - Nej!
Nej, det var en ovanligt knäpp dag.
Och du, Ruby Sunday…
får denna.
Din egen Tardis-nyckel.
Varför det?
Jag har tillgång till hela universum.
Och jag är helt ensam.
Så jag vill gärna att du följer med mig.
Vadå? Bara resa?
Inget jobb.
Ingen chef.
Bara skoj.
Vi var nära att dö.
Ja, men vi upplevde mycket.
Ja, det gjorde vi.
Ja, det gjorde vi. Verkligen.
Ja.
- Ja? Ja? - Ja. Ja. Ja.
- Herregud. Ja. Ja! - Ja. Ja!
- Ruby Sunday sa ja! - Kom in. Följ mig.
Kom.
Okej. Jag ska berätta vart vi ska.
Men…
Regler och villkor.
Det finns en sak jag aldrig kan göra, Ruby.
Att ta med dig till kyrkan på Ruby Road
den där julen.
Absolut aldrig.
Men du har en tidsmaskin.
Om du ändrar en enda sak…
en enda snöflinga, så kan det ändra din biologiska mammas historia.
Och du skulle aldrig träffa mig. Inget av det här skulle hända.
Vi skulle hamna i den djupaste, mörkaste paradoxen, Ruby. Tro mig.
Jag tror att snön var en varning.
Jag kan inte.
Och jag gör det inte.
Det är synd.
För jag håller inte med.
Om du låter mig prata klart så ska vi hälsa på min mamma vid jul.
Nu på en gång.
Kom.
Ruby ringde. Hon sa "Jag älskar dig" och stack.
Inte ett ord sen dess. Vad är det för jul?
Det började med en man.
Han kallade sig själv Doktorn.
Vänta.
Vad är det för ljud?
Vad tusan händer?
Hej, mamma.
Vad gör du?
Vad tusan är det där? Vad har den gjort med mitt kök?
Kom och hälsa.
Ja, jag kommer. Säg åt din mamma att inte ge mig en örfil.
Ja, folk från min värld
använder titlar som Biskopen, Pedanten, Sagi-shi.
Mitt namn var…
NÄSTA GÅNG
Abbey Road Studios!
Allt har blivit så trist.
Om musiken är borta förändras allt.
Leksaksmakaren sa… "Mina legioner är på väg."
Jag kan inte kämpa emot det här.
Översättning: Tina Engström