Först har vi en ton.
Sen har vi flera toner.
Sen har vi en melodi.
Beethoven skrev den här när han insåg att han började bli döv.
Allt detta raseri och ursinne,
och ur det kommer nånting vackert.
Tråkar jag ut dig, Henry?
Det låter lite trist.
Spela nåt spännande, sir.
Det finns nåt du kanske gillar.
Det kallas djävulsintervallet.
Berätta mer, sir.
Det förbjöds av kyrkan på medeltiden eftersom det kunde locka fram djävulen.
Man ryser, inte sant?
Tekniskt sett kallas det tritonus, men i ett sammanhang så…
Jösses. Åh, herregud.
Va?
Är det nån som skämtar?
- Henry, bort från honom. - Hen.
- Va? - Jag.
- Va? - Jag är hen.
- Du är vem? - "Du är vem?"
Kul att se dig igen.
Känner ni varann?
Det är min pappa.
Var inte löjlig nu.
Du kollade inte mitt namn, sir.
Det är klart att jag gjorde. Det är Henry… Vad var det? Henry…
"Henry Arbinger". Just det.
Harbinger - en budbärare.
Se honom som mitt preludium.
Och nu har han sjungit sista versen.
Vem är du?
Jag kallas Maestro.
Men vad är du?
Jag är…
musiken.
Och du, mr Timothy Drake, är ett geni.
Var inte löjlig.
Du är den främsta kompositören nånsin.
Smart nog att hitta det glömda intervallet.
Men det är sorgligt, Timothy.
Du hade aldrig mycket tur.
Du fick inget genombrott.
Nej.
Du har rätt. Ingen förstod mig.
Alla dessa melodier kvävda och strypta inom dig.
Alla sånger du aldrig sjöng, de finns där inne,
lindade runt ditt hjärta som fortfarande slår.
Lindade så hårt.
Vill du att jag ska befria dem?
Ja, det skulle jag vilja. Ja.
Musik, Maestro. Varsågod.
Och nu…
Jag vill se
Beatles när de spelar in sitt första album.
- Allvarligt? - Du frågade.
Jag vill resa dit, för min mamma hade en väninna, Claire.
Jag gillade Claire och hon gillade vinylskivor.
Hon hade alla Beatles-album, så vi spelade dem efter skolan.
Jag var tio år.
Vi hade Revolver, White Album…
Ja, det är dit jag skulle vilja resa.
Det är underbart.
Vänta, allvarligt?
Folk brukar säga Titanic.
Eller Mars. Eller Betlehem.
Men Beatles!
Varför har jag aldrig gjort det förut?
Kom igen!
11 februari 1963.
Aldrig. Allvarligt?
Vänta, vänta, vänta.
Om vi är på 60-talet, mina kläder, då?
Bra tänkt.
Du kan få go-go-stövlar.
- Jag har eyeliner. - Eyeliner!
Jag vill ha hövålmsfrisyr.
Jag har massor av peruker.
1963.
Det är inte sant!
Det är som skivomslaget.
Det här är toppen!
- Titta på bilarna. - Åh, kom igen!
Abbey Road Studios!
Men det heter inte så än.
Nu, år 1963, är det EMI Recording Studios.
Hur kommer vi in?
Undrar de inte vilka vi är?
Hej. Janet sa att vi kunde ta över, så du kan ta tio minuters rast.
Okej. Tack. Så snällt.
Japp. Det finns alltid en Janet. Och alla vill ha en kopp te.
Smart.
INSPELNINGSSTUDIO
God morgon.
En kopp te?
Ja. Starkt te. Två socker.
Vill ni ha nåt, killar?
Jag är okej. Kanske nåt starkare senare.
- Vad säger du, John? - Så ska det låta, Paul.
Jag vill bara ha en god natts sömn.
Om du spelar så där somnar vi allihop.
Okej. Vi tar om det från början.
- Jag tyckte att refrängen… Gå in direkt. - Som du vill, boss.
Snabba på, då, George. Jag får bara sju pund om dagen.
- Lycka till. - Tack.
Inspelning startar.
Tre, två, ett.
Hej. Ignorera oss. En kopp te.
Okej.
Vi tar det från andra refrängen.
Ta de fyra sista takterna av versen.
Lycka till, Cilla.
Svik mig inte nu, Cilla.
Tre, två, ett.
Åh, Cilla.
Bry er inte om oss.
Inspelning startar.
Titta på dem.
Allt är trist.
Ingen nynnar. Ingen visslar.
Ingen stampar takten.
Jag fattar inte.
Musik är inte…
Man kan inte tappa den, eller stjäla eller döda den.
Den är naturlig.
Man får musik när vinden blåser i träden.
Det kallas eoliska toner.
Musiken…
Musik är den högsta formen av tänkande. Om det försvinner…
CHRUSJTJOV HOTAR FINLAND
Finland? Det hände aldrig.
Om musiken är borta har allt annat förändrats.
Hela mänskligheten tar en annan väg.
Okej, så vad gör vi?
Du tar John Lennon. Jag tar Paul McCartney.
Ta reda på vad som hände och när det hände.
Två koppar te.
Två shilling och sex pence.
Hur mycket?
- Vilket ockerpris. - Ockerpris.
Det eller inget, gumman.
Det är rena rånet.
Jag är som Margaret Lockwood i The Wicked Lady.
Hon var nåt extra.
Ståtlig.
Ursäkta. Vänta, Paul.
Får jag prata med dig?
Jag har en kopp te åt dig. Mr Epstein skickade mig.
Okej.
Du skriver låtarna åt bandet, va?
De är inte så bra, eller hur?
Nej. Nej.
Bra.
Det är bra. Det är som det ska vara.
Det är inte som förr när vi hade vals och fandango och sånt.
Så det fanns valser?
När slutade man med dem?
Vet inte. För länge sen. 20- eller 30-talet?
Vad hände?
Vi började bli förnuftiga.
Det vi gör här idag är den sista andhämtningen.
Om jag kan tjäna pengar på enkla rim kan jag stadga mig och skaffa ett jobb.
Det är pinsamt att sjunga.
Jag vill bara göra klart skivan, åka hem till Liverpool och glömma det.
Men det kan du inte.
Vi behöver dig.
Varför? Jag är inte bra på nånting.
Men, Paul, om det är bara du på egen hand,
tror du inte att det finns bättre låtar?
Låtar som lyfter dig och drabbar dig och får dig att sväva.
Låtar som gömmer sig i hemlighet djupt inne i dina tankar.
Hur vet du det?
Jag vill bara åka hem.
Glömma det här livet.
Äta middag och gå till sängs med min egen kvinna, du vet?
Det är allt jag vill.
Men varför vaknar jag i tårar?
Sent på nätterna dyker en tanke upp.
Den är så fjärran, men det är en ton.
En enda ton.
Och sen en till.
Och en tredje, en fjärde och en femte.
Man sätter ihop dem och det känns som det heligaste som finns på jorden.
Som ett G och sen ett E.
Och ett G, kanske två gånger.
Och sen C.
Och om man lägger till ord, ord som kommer från hjärtat…
Ödsla inte min tid.
Vet du vad du är med dina idéer?
Vidrig. Du är vidrig.
Vad fan var det där?
Så där, ja, Vinnie. Sakta men säkert.
Jag vill ha den installerad på taket som om det vore skört porslin.
Försiktigt. Slå inte i väggen.
Okej, då går vi upp.
Utan musik försvinner dansen.
Ingen dansar längre.
Kan man dansa utan musik?
Man kan, men vill man det?
Tänk efter, Ruby. Kärlekssånger.
Det finns inga kärlekssånger längre.
Herregud!
Det finns inga kärlekssånger i hela världen.
Gamla goda London!
Är det smog?
De stoppade väl den på 50-talet?
Vi hade hemsk smog i december 62, men det här?
Det är som om det mörknar.
Hela världen mörknar.
Jag bor där borta.
- Va? - Jag bor där borta.
- Vad menar du? - Shoreditch.
Jag är där just nu.
Okej, du måste börja om.
I det förgångna, just nu, bodde jag på Totter's Lane.
1963 parkerade jag Tardisen på ett skrotupplag,
och jag bor där med mitt barnbarn Susan.
Va?
- Okej? - Ditt vadå?
- Mitt barnbarn. - Susan?
Vi skulle kunna gå dit, men, du vet, tidslinjerna…
- Har du barn? - Jag hade.
Jag kommer att få.
Tidsherrar är lite komplicerade.
Ja, men har du ett barnbarn?
Nu? Idag? På vår tid? Min tid?
- Var är hon? - Jag vet inte.
Hur kan du inte veta?
Tidsherrarna mördades.
Folkmord svepte över tid och rum som en stor cellulär explosion.
- De kanske dödade henne också. - Doktorn. Herregud.
Klart, Doc.
Vinnie! Tack så mycket.
Kom igen. Med lite tur visslar du vid dagens slut.
Jag hatar visslande. Alla hemska melodier. Nej tack!
Jaha…
Varsågod.
Nej, nej, nej. Jag…
Jag är inte så bra.
Det är du. Jag har sett dig.
23 december. King's Arms.
Du började med "One More Sleep".
Otroligt att du var där.
Allt handlar om julen för dig, inte sant?
Du måste spela igen.
Varför?
I detta ögonblick, Ruby Sunday, står du för den enda musiken i världen.
Vi ska se vad som händer om du återinför musiken.
Det är bara… Ingen press.
Okej.
Jag skrev den här för min vän Trudy när en tjej krossade hennes hjärta.
Nej!
Du kallade?
Det var Skrattet!
- Göm dig! - Va?
Vi måste gömma oss!
Du gömmer dig aldrig.
Jag kan inte kämpa emot.
Okej.
Jag hörde musik!
Var är du?
Vem spelade piano?
Gamla låtars refränger kallar mig…
Maestro.
Och vem…
är du?
Jag hörde musik.
Och musiken…
är min!
Va?
Ljud och bild.
Musik.
Vem var det? Var nån inne i pianot? Hur kan nån vara inne i pianot?
- Pianot skulle inte funka. - Okej. Okej.
Okej.
Du skrämmer mig.
Varelsen måste vara en del av Pantheon.
Åh, gud.
Ruby, det finns…
enorma krafter bortom universum.
Jag nämnde Leksaksmakaren första gången vi träffades
och att besegra honom krävde allt.
- Han slet mig itu. - Men du överlevde.
Min själ slets itu.
Jag överlever inte det igen.
Leksaksmakaren… Han sa…
Han varnade mig.
Han sa: "Mina legioner kommer."
"Mina legioner kommer."
- "Mina legioner kommer." - Du skapade tystnaden med soniska mejseln.
- Det funkade väl? - Ja.
Ett trick. En gång. Det är allt man får med gudarna.
- Okej, så vad gör vi? - Jag vet inte.
Jag vet inte, Ruby. Det är poängen.
- Jag vet inte. Jag… - Men du vet ju alltid.
Nej.
Förra gången hade jag tur. Ett trick. En gång.
Men den här varelsen stjäl musik.
Jag menar, hur…
Hur tusan…
Förlåt.
Men deras kraft är så enorm att hela världen kan rasa ner i avgrunden.
Doktorn.
Jag vet att du är smart.
Jag vet det.
Men så här är det:
Världen gick inte under 1963.
- Okej. - Den gjorde inte det.
Okej? Jag är ett levande bevis.
Jag är född 2004 och i hela mitt liv har Beyoncé och Sam Fender funnits,
och Strictly och steppdans och rejv och…
Min mamma sjunger "Danny Boy" vid jul när hon är berusad, för min mormor.
Fattar du inte, Doktorn?
Musiken existerar.
Följ med mig.
När är det för dig, där hemma?
Vilken tid är du?
Juni 2024?
Det är svårt att hänga med. Men jag tror det. Juni? Juli?
Har vi lyckats? Är vi tillbaka?
2024. Jag har tagit med dig hem.
Det är det här vi försöker stoppa.
Men det är inte verkligt.
Det är…
- Det är som ett parallellt universum. - Det här är din tid.
Det här är ditt hem om Maestro inte stoppas.
Var är mamma?
Utan musik blir hela mänskligheten bitter.
Om de inte kan uttrycka ett krossat hjärta börjar de kriga utan att veta varför.
Varför lever jag, då?
Varför försvinner jag inte?
På grund av mig.
- Bu! - Va?
Maestro, jag är Doktorn.
Det var du 1963, eller hur? Snygging.
Du gick från en tid till en annan
som den Tidsherre
som fångade min far och fjättrade honom i salt.
- Eller hur? - Leksaksmakarens barn?
Jag borde tacka dig, Doktorn.
Pappa var så elak mot mig.
Pappa var så hemsk
Pappa var så hård
Pappa skapade mig
Och nu får det vara nog
Om han var ett levande spel är du själva essensen av musik?
Men vad är poängen? Du har förstört världen.
Musiken är borta. Hur är det en seger?
Inte borta!
Raring, var tyst!
Ljudet av en atomvinter.
Den renaste av all musik.
Eoliska toner.
Musik utan behov av människor.
Varenda sång som inte sjungs föder mig.
Jag blir starkare och starkare.
Tills jag kan stjäla sfärernas musik.
Sedan upphör universum att rotera.
Det kommer att ljuda i moll.
Eoliska toner över hela skapelsen.
Och den sorgemusiken blir min bästa symfoni.
Med allt liv utplånat…
blir jag helt solo.
Hur kom du in i den här världen?
Det är min hemlighet, raring.
Nej, raring!
Din far gjorde klart att rent spel gäller!
En sak han aldrig skulle göra är att fuska.
Så jag har rätt att få veta.
Ett geni.
En enda korkad man som hittade det glömda intervallet.
Så en annan kombination av toner skulle förvisa dig?
"Geni", sa jag.
Och du kanske är smart.
Och snygg.
Och…
"timey wimey".
Men geni?
Jag tror inte det.
Vad gör du?
Allting genljuder, Doktorn.
Varenda atom låter.
Och allt som spelar en melodi är mitt.
Sjung med, Doktorn.
Allihop!
- Vad är det? Vad hä… - Maestro!
Hen kontrollerar Tardisen.
Men jag säger "aldrig".
Aldrig!
Ruby!
- Flyger vi? - Knappt. Men…
Det enda jag kan göra är att ta oss tillbaka till 1963.
Var är Maestro?
Hen komponerar.
Och nästa melodi kan bli dödlig.
Jag beklagar.
Jag är ledsen.
Hata mig inte.
Okej. Kom igen.
Kom igen.
Kom igen. Okej.
Konstigt.
- Hade du sönder den? - Nej.
Nej. Det är nåt annat.
Okej.
Om vi kan spela in rätt melodi på soniska mejseln kan vi använda den som ett vapen.
- Okej. - Ja?
- Nej, nej, nej. - Okej.
Vi måste hitta förvisningstonerna.
John Lennons gitarr!
Det blir en bra start.
Okej.
Okej, men måste man inte vara ett geni?
Ett musikaliskt geni.
Ibland är genialitet bara hårt arbete.
Jaså?
Om jag kan hitta rätt toner.
Vänta lite.
Det finns 66 miljarder biljoner olika toner, men…
Nej, men vänta lite.
Hör du? Musiken?
- Nej! Doktorn! - Jag trodde den var icke-diegetisk.
Nej, låt bli…
Doktorn!
Nej, nej, nej.
Nej, nej, nej!
Doktorn!
Vänta! Nej, nej, nej!
Släpp ner henne!
Du kan inte lura mig två gånger!
Kämpa mot mig, då!
Lämna henne i fred!
Hon är den enda människan kvar med musik i hjärtat!
Hon spelar kärlekssånger för lesbiska kvinnor med brustna hjärtan
och det gör mig bara sugen
på alla dessa läckra sånger.
Släpp loss mig!
Just det, sötnos! Sjung!
Maestro.
Maestro, jag ber dig. Bara…
Va?
Det är fel.
Vad menar du?
Det finns en gömd sång djupt inne i hennes själ.
Vad är det?
Va?
Ruby.
Vad är det här?
Jul.
Det är musiken som spelades natten då hon föddes.
Hur kan en sång ha så stor kraft?
Och kraft som han?
- Som vem? - Den äldste.
Natten då hon föddes kan han inte ha varit där.
Varför?
- Varför? Varför? Varför? - Vem var där?
Nog.
- Är du okej? - Ja.
- Jag har dig. - Okej.
- Vad var det? Vad hände? - Det är okej.
Den här varelsen hade helt fel.
Och det här är helt rätt.
Vet du vad det här är?
Det berömda Abbey Road-pianot.
Det kallas Mrs Mills Piano.
Hon var något extra.
Vi hade en del äventyr ihop, jag och Mrs Mills.
Men det är pianot som Beatles hitlåtar kommer att spelas på.
"Penny Lane".
"Lady Madonna". Allt på det här pianot.
Så jag vet att pianot har potential att skicka tillbaka dig till helvetet.
Musikstrid.
Kom igen, då.
Sätt igång.
Hittar du det?
Det glömda intervallet?
Är du geni nog?
Jag skulle aldrig kalla mig det, Maestro.
Men jag har levt och jag har älskat.
Och jag kan bara le så här för att jag har förlorat så mycket.
Jag har upplevt allt.
Varenda liten sak.
Och om det är därifrån musiken kommer…
kan jag hitta intervallet som förvisar dig.
En till.
Bara en till.
En till.
En falsk ton.
Maestro
Dags för sång.
Ruby, ta pianot!
Jag har många strängar på min lyra.
Nej, nej, nej.
Du är inget geni!
Jag vill bara åka hem.
Men det kan du inte. Vi behöver dig.
Varför? Jag är inte bra på nånting.
Jag kan inte andas!
Och sen en till.
Och en tredje, en fjärde och en femte.
Man sätter ihop dem och det känns som det heligaste som finns på jorden.
Nej
Åh, nej!
Nej!
Den som väntar är snart här!
Lyssna. Lyssna.
Här kommer det.
Överallt!
Musik
De gör musik.
Hela stan. Hela världen.
Ja. Ja. Ja.
Men jag måste varna dig för en sak, Ruby, och det här är allvarligt.
Alla mina äventyr i tid och rymd,
får alltid ett oväntat slut - en twist.
NÄSTA GÅNG
- Var är vi? - Mitt i ett krig.
Ett enda felsteg och pang…
Doktorn!
Översättning: Tina Engström