Mai întâi avem o notă.
Apoi avem un acord.
Apoi avem o melodie.
Beethoven a compus melodia asta când a aflat că surzește.
Toată acea mânie, toată furia lui
a zămislit ceva cu totul minunat.
Te plictisesc, Henry?
Mi se pare cam anost. Puteți cânta ceva mai palpitant?
Asta s-ar putea să-ți placă. Se numește „Diavolul în muzică”.
Vă ascult, domnule!
A fost interzis de Biserică în Evul Mediu, în caz că îl invoca pe diavol.
Îți dă fiori, nu-i așa?
Teoretic, e un triton, dar inclus într-o melodie e…
Doamne sfinte!
Ce?
Îi arde cuiva de farse?
- Henry, dă-te de lângă el! - Ei/ele.
- Poftim? - Eu. Sunt „ei/ele”.
- Cine ești? - „Cine ești”?
- Mă bucur să te revăd, puștiule! - Vă cunoașteți?
- E tăticul. - Nu vorbi prostii!
- Nu v-ați uitat la numele meu. - Ba da!
Te numești Henry… Cum era? Henry…
„Henry Arbinger”, așa!
ORA 11:00 - HENRY ARBINGER VESTITORUL
Vestitorul!
Consideră-l preludiul meu! Iar acum și-a încheiat „cântecul”.
- Cine ești? - Mi se spune „Maestro”.
- Ce ești? - Sunt…
muzică!
Iar tu, Mr Timothy Drake, ești un geniu!
Nu vorbi prostii!
Ești cel mai mare compozitor al tuturor timpurilor.
Destul de isteț cât să găsești nota pierdută.
Dar e atât de trist, Timothy!
N-ai avut niciodată noroc!
Nu ți s-a oferit niciodată șansa!
Așa e. Ai dreptate, nu m-a înțeles nimeni.
Toate melodiile acelea, înăbușite și sugrumate înăuntrul tău!
Toate acele cântece care n-au fost cântate încă sălășluiesc acolo,
încolăcite în jurul inimii, încă zvâcnind.
Încolăcite atât de… strâns!
- Vrei să le descătușez? - Mi-ar plăcea, da!
Cântă, Maestro! Te rog!
Iar acum…
DIAVOLUL ÎN MUZICĂ
Vreau să văd
cum înregistrează Beatles primul lor album.
- Serios? - Tu ai întrebat!
Acolo m-aș duce în timp, fiindcă mama avea o prietenă, pe Claire.
O adoram și era pasionată de discuri!
Avea toate albumele Beatles și le ascultam după școală!
Aveam zece ani. Aveam Revolver, White Album…
Deci, dacă m-aș putea duce oriunde, acolo m-aș duce!
- E o idee… incredibilă! - Vorbești serios?
Lumea alege mereu Titanicul, Marte sau Betleem!
Dar Beatles! De ce nu m-am dus până acum?
Hai!
- 11 februarie 1963. - Fugi de-aici! Serios?
Stai puțin! Dacă suntem în anii '60, cu hainele mele cum fac?
Bună idee!
Îți luăm cizme înalte!
- Am și rimel! - Rimel!
Vreau coafură tip stup!
Am o groază de peruci!
TELEFON PUBLIC GRATIS CĂTRE POLIȚIE
1963!
Nu se poate!
E ca pe coperta albumului! Ce tare e!
- Uită-te la mașini! - Nu pot să cred!
Studioul Abbey Road! Dar încă nu se cheamă așa.
Acum, în 1963, se cheamă „Studiourile EMI Recording”.
Cum intrăm? N-o să ne întrebe cine suntem?
Bună! Janet a spus să iei o pauză și să ne lași pe noi.
Mulțumesc, sunteți amabili!
Da, mereu este o Janet și toată lumea vrea o pauză de ceai.
Genial!
STUDIO DE ÎNREGISTRĂRI
Bună dimineața! Doriți un ceai?
Da, să fie tare. Două cuburi de zahăr.
- Vreți ceva, băieți? - Eu nu. Poate ceva mai tare mai târziu.
- Ce zici, John? - Bună idee, Paul.
- Eu vreau să dorm ca lumea. - Dacă mai cânți așa, ațipim toți.
Bun, s-o luăm de la capăt! Mai în forță la refren!
Cum spui tu, șefu'.
Hai odată, George! Mă plătiți cu doar șapte lire pe zi.
- Succes! - Mersi!
Pornesc banda. În trei, doi, unu!
Am un cățel Pe nume Fred
Cățelul meu trăiește Nu a murit
Îmi iubesc cățelul Și el mă iubește
Nu am și-o pisică Am doar cățel
Cățelul meu, cățelul meu, cățelul meu
Am un cățel Și îl iubesc
E cățelul meu Nu al tău
Dacă vrei un cățel Ia-ți și tu
- Bună, ignorați-ne! V-am adus un ceai. - Bun.
Începem de la al doilea refren. Cântăm ultimele patru măsuri.
- Succes, Cilla! - Nu mă dezamăgi, Cilla!
La unu, doi, trei!
Te iubesc Mă iubești
Suntem doi Nu suntem trei
Fiindcă tu mă iubești pe mine Și eu te iubesc pe tine
Suntem fericiți, cred
Probabil
Vai, Cilla!
Nu ne luați în seamă!
Porniți banda, vă rog!
Uită-te la ei!
Totul a devenit anost.
Nu fredonează nimeni, nu fluieră nimeni.
- Nu bate nimeni ritmul cu piciorul. - Nu înțeleg.
Muzica nu e…
N-o poți pierde, fura sau ucide. Vine de la sine.
Muzica e creată de freamătul vântului printre copaci.
Se numesc „Aeolian tones”.
Muzica… Muzica e forma supremă de gândire. Dacă rămâi fără ea…
HRUȘCIOV AMENINȚĂ FINLANDA
Finlanda? Nu s-a întâmplat așa ceva!
Fără muzică, totul se schimbă.
- Se schimbă întreaga istorie a omenirii. - Bun, deci ce facem?
Tu vorbești cu Lennon, eu, cu McCartney. Să aflăm ce s-a întâmplat și când.
Două ceaiuri, drăguților! Costă jumătate de coroană, mulțumesc!
Cât?
- E scandalos! - Scandalos!
- N-ai decât să nu bei, drăguță! - E jaf la drumul mare!
Eu sunt aia. Margaret Lockwood în The Wicked Lady.
Ce femeie! Impresionantă!
Scuză-mă! Stai puțin, Paul! Pot să te întreb ceva?
Ți-am adus un ceai. M-a trimis domnul Epstein.
Bun.
- Tu compui cântecele formației, nu-i așa? - Nu sunt prea grozave, nu?
- Nu, nu prea. - Perfect!
E perfect. Așa și trebuie.
Nu-i ca pe vremuri, când aveam vals și fandango.
Dar valsurile au existat. Când au devenit necuvenite?
- Nu știu, prin anii '20 sau '30? - De ce? Ce s-a întâmplat?
Am început să ne deșteptăm.
Muzica noastră e un ultim efort.
Dacă fac niște bani cu rime ieftine, pot să-mi găsesc o slujbă adevărată.
E o rușine să cânți.
Vreau să termin albumul, să mă întorc la Liverpool și să uit!
- Nu poți! Avem nevoie de tine! - De ce? Nu sunt bun de nimic.
Dar, Paul, dacă ar fi să fii sincer,
nu crezi că ai putea compune cântece mai bune?
Cântece care să te însuflețească,
care să te răvășească și să te facă să plutești!
Cântece care sunt tăinuite undeva în mintea ta?
De unde știi?
Vreau doar să plec acasă.
Să uit de viața asta.
Să-mi beau ceaiul și să mă bag în pat cu femeia mea.
Atât vreau.
Dar de ce mă trezesc plângând?
Uneori, în toiul nopții, mă trece câte un gând.
Pare foarte depărtat, dar e o notă.
O singură notă!
Apoi vin a doua, a treia, a patra și a cincea.
Și când le îmbini, iese ceva dumnezeiesc.
Un sol, apoi un mi.
Și apoi poate doi de sol.
Și apoi do.
Și dacă pui versuri pe melodie, versuri din inimă…
Te iubesc nespus
Nu-mi irosiți timpul!
Știi cum sunt ideile tale, amice? Dezgustătoare! Tu ești dezgustător!
Ce naiba s-a întâmplat?
Așa, Vinnie. Încetișor!
Vreau să fie urcat pe acoperiș ca un porțelan prețios!
- Încet, băieți, nu-l dați de perete! - Bun, să urcăm!
Fără muzică, probabil și dansul a dispărut!
Nu mai dansează nimeni! Poți dansa fără muzică?
Da, dar ai vrea?
Gândește-te, Ruby! Nu mai sunt cântece de dragoste!
Dumnezeule! Nu mai sunt cântece de dragoste pe lume?
- Vechea Londră! - Ăla e smog?
- Credeam că au scăpat de el în anii '50. - A fost grav în decembrie '62, dar acum?
E mai degrabă o negură.
Lumea se întunecă. Eu locuiesc acolo.
- Poftim? - Locuiesc acolo.
- Cum adică? - În Shoreditch. Acum sunt acolo.
- Ia-o de la capăt! - În trecut am locuit în Totter's Lane.
În 1963 am parcat TARDIS-ul într-o curte și am locuit acolo cu nepoata mea, Susan.
- Priceput? - Cu cine?
- Nepoata. - Susan?
Am putea merge să vedem, dar știi cum sunt cronologiile.
- Ai copii? - Am avut. Voi avea.
- E complicat cu Lorzii Timpului. - Dar ai o nepoată!
Acum, azi! Adică în prezent, prezentul meu!
- Unde e? - Nu știu.
- Cum poți să nu știi? - Lorzii Timpului au fost uciși.
Genocidul s-a răspândit în timp și spațiu ca o explozie celulară.
- Poate a murit și ea. - Doctore! Doamne!
- Gata, Doctore! - Vinnie! Mulțumesc din suflet!
Poftim! Cu puțin noroc, o să fluieri până la apus.
Nu suport să fluier. Melodiile alea oribile? Nu, mersi!
Da, am uitat.
Ai onoarea, draga mea.
Nu! Eu nu…
- Nu prea știu să cânt. - Ba da, te-am auzit.
La King's Arms, 23 decembrie. Ai cântat „One More Sleep”.
- Nu pot să cred că erai acolo! - Toate ți se întâmplă de Crăciun, nu?
Vreau să cânți din nou!
De ce?
În momentul ăsta, Ruby Sunday, doar muzica ta există.
Să vedem ce se întâmplă dacă o reînvii.
Deci… niciun stres.
Bine.
L-am compus pentru prietena mea Trudy când i-a frânt inima o fată.
Nu!
M-ați chemat?
Era Râsul!
- Ascunde-te! - Ce să fac?
- Să ne ascundem! - Tu nu te ascunzi!
Nu-i pot ține piept!
Bine.
Am auzit muzică!
BIROU
Unde sunteți?
Cine cânta la pian?
Refrenul melodiilor vechi mă numește…
Maestro!
Cine…
ești tu?
Fiindcă am auzit muzică!
Iar muzica…
e numai a mea!
Ce?
Cum?
Sunet și imagine…
Muzică.
Cine era? Era în pian? Cum putea fi în pian?
- N-ar mai fi mers! - Gata! Gata…
Mă sperii.
Probabil e una din creaturile Panteonului.
Doamne!
Ruby, există…
forțe colosale dincolo de univers.
Ți-am povestit de prima oară de Păpușar.
- Abia l-am înfrânt. M-a despicat în două! - Dar ai supraviețuit!
Mi-a despicat la propriu sufletul în două. Nu mai pot trece prin așa ceva.
Păpușarul a zis… A zis…
M-a avertizat. A zis: „Vin legiunile mele.”
„Vin legiunile mele.”
Dar ai creat Liniștea cu șurubelnița sonică!
- A mers, nu? - Da.
Un truc, o dată! Cu zeii ai o singură șansă.
- Bun, deci ce facem? - Nu știu!
Nu știu, Ruby! Asta-i ideea!
- Nu știu! - Dar tu mereu știi!
Ba nu!
Ultima oară am avut noroc! Am prins mingea! Un truc, o dată!
Dar creatura asta fură muzica! Cum naiba… Cum naiba poate să…
Îmi pare rău…
dar puterea acestor creaturi e colosală. Lumea ar putea fi înghițită de hău.
Doctore?
Știu că ești isteț, dar vreau să știi ceva.
Lumea nu s-a sfârșit în 1963.
- Da. - Așa e! Eu sunt dovada!
M-am născut în 2004 și toată viața am auzit de Beyoncé, Sam Fender,
Strictly, step, petreceri rave și…
Mama îi cântă bunicii „Danny Boy” când se îmbată de Crăciun!
Înțelegi, Doctore?
Muzica există!
Vino!
Ce dată e în prezentul tău? Iunie 2024?
E greu de ținut socoteala, dar așa cred. Iunie sau iulie?
- Gata, ne-am întors? - Suntem în 2024. Te-am adus acasă.
Asta încercăm să împiedicăm.
Dar nu e adevărat ce văd, nu e…
- E ca un univers paralel. - Ăsta e timpul tău.
Ăsta e căminul tău dacă Maestro rămâne de neoprit.
Unde e mama?
Cred că, fără muzică, oamenii devin învrăjbiți.
Fără o cale de a-și exprima suferința, se războiesc fără să știe de ce.
Atunci eu cum de mai trăiesc?
- De ce nu dispar? - Datorită mie.
- Bau! - Ce?
Maestro, sunt Doctorul!
Tu erai în 1963, nu-i așa, scumpete?
Ai călătorit dintr-un timp în altul,
ca Lordul Temporal
care l-a prins pe tatăl meu și l-a îngropat în sare!
- Nu? - Ești copilul Păpușarului!
Ar trebui să-ți mulțumesc, Doctore!
Tati se purta urât cu mine!
Tati era rău Tati era un călău
Tati m-a creat Și m-a abandonat
Dacă el era un joc, tu ești esența muzicii!
Dar ce mai contează? Ai distrus lumea!
Muzica a dispărut! Ce-ai câștigat?
Nu a dispărut! Taci, păpușă!
Sunetul unei ierni nucleare.
- Cea mai frumoasă muzică posibilă. - Aeolian tones.
Muzică necompusă de oameni.
Și fiecare cântec necântat mă hrănește.
Îmi sporește puterea.
Până voi putea să fur muzica aștrilor!
Atunci universul nu se va mai roti.
Se va tângui într-o gamă minoră.
Aeolian tones în întreaga creație.
Și acea tânguire va fi simfonia mea supremă!
Și nu va mai exista viață.
- Încep cariera solo! - Cum ai intrat în lumea asta?
- Nu pot spune, drăguță! - Nu, drăguță!
Tatăl tău a impus regulile fairplayului! El n-ar trișa niciodată!
Deci am dreptul să știu!
Un geniu!
Un bărbat ridicol care a găsit nota pierdută!
Adică o combinație diferită de note te-ar izgoni?
Am spus: „geniu”!
Oi fi tu isteț și sexy și…
„timpișor”.
Dar geniu? Nu cred, scumpule!
Ce faci?
Totul rezonează, Doctore! Orice atom vibrează!
Și orice are un acord îmi aparține!
Cântă și tu, Doctore!
Toată lumea!
- Ce e? Ce se… - Maestro! Controlează TARDIS-ul?
Niciodată! Niciodată!
Ruby!
- Am plecat? - Cu greu! Dar…
Putem doar să ne întoarcem în 1963!
Unde-i Maestro?
Compune. Și următorul cântec ar putea fi ultimul.
Îmi pare rău. Îmi pare rău!
Să nu mă urăști!
Bun. Hai! Să mergem!
Bun!
Ciudat…
- L-ai stricat? - Nu.
Nu, e altceva.
Bun…
Bine!
Dacă înregistrăm cântecul potrivit pe șurubelniță, o putem folosi ca armă!
- Bine? - Da!
- Nu, nu! - Bine!
Trebuie să găsim Notele Exilării!
Chitara lui John Lennon! E un început bun!
Nu trebuie să fii un geniu? Fără supărare! Un geniu muzical.
Uneori geniul înseamnă doar muncă multă.
Dacă găsesc notele potrivite…
Stai puțin!
- Pot fi miliarde de combinații, dar… - Nu, stai puțin!
Auzi muzica asta?
- Nu! Doctore! - Credeam că e doar de fundal.
Nu, nu!
Doctore!
Nu! Nu!
Doctore!
Stai! Nu!
STUDIOUL UNU
Las-o jos!
Nu mă poți păcăli de două ori, drăguțule!
Atunci luptă-te cu mine! Las-o în pace pe ea!
Dar e singurul om rămas cu muzică în suflet!
Melodiile triste pentru lesbiene cu inima frântă
mă fac să râvnesc
la acele melodii delicioase.
Dă-mi drumul!
Așa, frumoaso! Cântă!
Maestro…
Maestro, te implor! Las-o…
Ce?
- Nu-i bine. - Cum adică?
Are un cântec ascuns în adâncul sufletului!
Care e?
Ce?
Ruby…
Ce-i asta?
Crăciunul!
Cântecul din noaptea în care s-a născut!
Cum poate un cântec să aibă atâta putere?
Și o putere ca a lui?
- Ca a cui? - A Celui mai bătrân.
N-ar fi putut să fie acolo în noaptea în care s-a născut ea!
- De ce? - Cine era acolo?
Ajunge!
- Ești bine? - Da!
- Te-am prins. - Bine.
- Ce s-a întâmplat? - Va fi bine!
Făptura asta e foarte anapoda!
Dar iată ce e foarte, foarte bine!
Știi ce-i ăsta?
E celebrul Pian de pe Abbey Road!
I se spune „Pianul doamnei Mills”!
Era grozavă! Am trecut prin aventuri de neuitat cu doamna Mills!
La pianul ăsta vor cânta Beatles cele mai mari hituri:
„Penny Lane”, „Lady Madonna”. Toate, la acest pian!
Deci știu că în pianul ăsta freamătă puterea de a te trimite în iad!
Bătălie muzicală.
Ia să te văd!
Hai!
Poți să-l găsești?
Nota pierdută?
- Ești un geniu? - N-aș îndrăzni să spun asta, Maestro.
Dar am trăit și am iubit.
Și pot zâmbi fiindcă știu ce înseamnă să pierzi.
Am trăit totul. Absolut totul.
Și dacă de aici vine muzica…
pot găsi notele care să te izgonească.
Încă una.
Încă una, atât!
Încă una.
Fals!
Maestro
E rândul meu!
Ruby, la pian!
Scuze că vă fac „harpa-parcea”!
Nu!
Nu ești un geniu!
- Vreau doar să plec acasă. - Nu poți! Avem nevoie de tine!
De ce? Nu sunt bun de nimic.
Mă sufoc!
Și a doua,
a treia, a patra și a cincea.
Și când le îmbini, iese ceva dumnezeiesc.
Nu
Nu!
Cel ce așteaptă ajunge îndată!
Ascultă! Îndată începe!
E pretutindeni!
Muzică
Figaro, Figaro, Figaro
CHRIS WAITES AND THE CARROLLERS ALBUM NOU
- Cântă! Întreg orașul, întreaga lume! - Da!
Dar vreau să-ți spun ceva, Ruby.
E ceva foarte serios.
În toate aventurile mele prin timp și spațiu,
vreau să-ți spun că mereu apare o răsturnare la sfârșit.
Mereu apare o răsturnare
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
Mereu apare o răsturnare
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
Prietene, trimite Și hai să dansăm
Căci mereu apare Mereu apare
Da, mereu apare o răsturnare la sfârșit
Avem dansul Rockul și pe Lindy Hop
Avem dansul jive, coafura tip stup și „Stayin' Alive”
Avem conga și salsa și pe Big Bopper
Avem valsul Dar nu penalizări la fault
Mereu apare o răsturnare
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
Mereu apare o răsturnare
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
Să ne prefacem, să coborâm Și s-o dregem
Fiindcă mereu apare
Da, mereu apare o răsturnare la sfârșit
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
Nu suntem nătărăi din Liverpool
Căci mereu apare o răsturnare la sfârșit
Mereu am spus Că se termină cu o răsturnare
E un lucru care nu poate fi ratat
Dansăm puțin Fiindcă știm cum e mai bine
Fiindcă suntem fete istețe Din nord-vest
Mereu e, mereu e
Cântă și tu Cântă și tu
E un dans aparte Dacă ești pe listă
Mereu e, mereu
Mereu e
Mereu, mereu e Mereu e
Mereu e, mereu Mereu e, mereu
Mereu e o răsturnare la sfârșit
Am spus Că mereu e apare o răsturnare la sfârșit
Intenția nu pot să ți-o apăr
Cântecul ăsta nu se mai termină
Fiindcă mereu apare
Mereu apare o răsturnare la sfârșit
EPISODUL URMĂTOR
- Unde suntem? - În toiul războiului.
O mișcare greșită și… bum!
Doctore!