- Hvordan ser det ud? - Vi er vist klar, tror jeg.
Nogen ideer med hensyn til interferensen?
Måske en vildfaren FM-radiotransmission.
Men jeg har monteret nogle ferritdæmpere -
- og nogle radiofrekvens-filtre. Bare for en sikkerheds skyld.
Er du sikker på, du vil gøre det her?
- Altså, sidste gang var meget.. - Men hun er så ensom.
Glimrende så.
Glimrende.
Caliburn huset, fjerde aften, 25. November, 1974.
Kl. 23:04.
Jeg taler til ånden, der opholder sig i dette hus.
Er du der? Kan du høre mig?
Jeg taler til den fortabte sjæl, der opholder sig her.
Kom til mig. Tal til mig.
Lad mig vise dig vejen hjem.
Lad mig vise dig vejen hjem!
Emma?
Hun er så...
Så hvad?
Død.
Bøh!
Hej, jeg leder efter et spøgelse.
Og I er...?
Ghostbusters!
Oversat af G.Spot for DanishBits.org
- Jeg er Doktoren. - Doktor hvad?
Hvis det passer dig. Og det her er Clara.
Men du er meget anderledes!
Du er major Alec Palmer.
Medlem af Baker Streets Irregulære -
- Ministeriet for Uraffineret Krigsførsel.
Specialiseret i spionage; sabotage og rekognoscering bag fjendens linjer.
Du er en talentfuld akvarelmaler, professor i psykologi -
- og... spøgelsesjæger!
Stor fornøjelse. Kæmpe.
Faktisk tager du fejl.
Professer Palmer brugte det meste af krigen som krigsfange.
Det er faktisk en løgn, fortalt af en meget modig mand -
- involveret i meget hemmelige missioner.
Den slags mand, der gemmer et Victoriakors i en kasse på loftet?
Men det ved du jo! Fordi du er Emma Grayling.
- Professorens partner. - Assistent.
Det er 1974. Du er assistenten og "ikke-objektivt udstyr".
- Hvilket betyder "clairvoyant". - Det forstod jeg. Men tak.
Slap af, Emma. Han er militær efterretning.
- Så hvad er grunden til alt det her? - Sundhed og sikkerhed!
Ministeriet fik nys om, hvad der foregår hernede.
De sendte mig for at tjekke, at alting er i orden.
Det har de ikke ret til.
Bare rolig, Guvernør, jeg er ude igen om 5 minutter.
Se! Skønt. ACR 99821'eren.
Lyksalighed, skøn aktivitet på omskifteren.
Du ved, jeg elsker omskiftere.
Faktisk kan jeg godt lide ordet "skifte".
Dejligt navneord. Fantastisk udsagnsord.
Lad være med at rode med indstillingerne.
Hvad er det?
En gadget. Sundhed og sikkerhed. Klassificeret, desværre.
Du ved, imens laboratorienørderne får udarbejdet et par fejl.
Hvad fortæller den dig?
Den fortæller mig, at I ikke har været udsat -
- for nogen livstruende unormale udstrålinger.
Nå.
Hvor er spøgelset?
Hvis mig spøgelset.
Det er spøgelsestid.
Jeg vil ikke have det her stjålet ud af hænderne på mig, forstår du det?
Ikke rigtigt, desværre.
Jeg vil ikke have mit arbejde stjålet -
- og blive spist af med et klap på skulderen og et brev fra dronningen.
Aldrig igen! Det her er mit hus, Doktor, og det tilhører mig.
- Det her er faktisk dit hus? - Det er det.
Undskyld.
Du gik ind i banken og sagde -
"I ved det gigantiske gamle hjemsøgte hus på heden?"
"Det hus, som de hjemløse er for bange til at søge ly i?"
"Det fuglene er for bange for at flyve over?"
Og så sagde du: "Jeg vil gerne købe det, tak, med mine egne penge."
Ja, det gjorde jeg, faktisk.
Det er utroligt modigt.
Hør her, major, vi har bare brug for at vide, hvad der sker her.
- For ministeriet? - Det ved du, jeg ikke kan svare på.
Meget vel -
- følg efter mig.
Hvad er en empatisk clairvoyant?
Nogen gange kan jeg... fornemme følelser. På samme måde en telepat kan med tanker.
Men kun nogen gange. Ikke altid.
De mest barmhjertige mennesker du nogensinde kommer til at møde. Empater.
Og de mest ensomme.
De udsætter sig selv for alle de skjulte følelser -
- alt den skyld, smerte og sorg og...
- Doktor? - Ja?
Kom og se engang.
Caliburn huset er over 400 år gammelt -
- men hun har været her meget længere.
Caliburn spøgelset.
Hun er nævnt i lokal saksisk poesi og folkeeventyr fra sognet.
Spøgelset af Damen, Jomfruen i Mørket...
Heksen af Brønden.
Er hun virkelig? Som i, rent faktisk virkelig?
Hun er virkelig.
I det 17. århundrede så en lokal præst hende.
Han skrev at hendes tilstedeværelse var ledsaget -
- af en forfærdelig banken, som om Djævelen ham selv forlangte adgang.
Under krigen efterlod amerikanske piloter udstationeret her -
- ofringer af dåsekød her.
Dåserne blev fundet i 1965 tilmuret i tjenernes madkammer -
- sammen med en mængde af håndskrevne sedler.
Bønner til spøgelset.
"For Guds skyld, stop med at skrige."
Hun ændrer sig aldrig.
Vinklen er anderledes, formen -
- men hun er altid i nøjagtigt den samme position. Hvorfor er det sådan?
Vi ved det ikke.
Hun er et objektivt fænomen.
Men objektivt optagelsesudstyr kan ikke opfange hende.
Uden tilstedeværelsen af en kraftfuld clairvoyant.
Bestemt. Meget godt klaret.
Hun ved jeg er her -
- jeg kan mærke hende -
- kalde på mig.
Hvad siger hun?
"Hjælp mig."
"Heksen af Brønden".
Så hvor er brønden?
En kopi af den ældste plantegning, som vi kunne finde -
- viser ikke nogen brønd på grunden. I hvert fald ikke nogen, vi kunne finde.
Kommer du?
- Hvor hen? - For at finde spøgelset.
- Hvorfor skulle jeg ville gøre det? - Fordi du har lyst, kom nu.
Jamen, jeg er uenig i den påstand.
Jeg giver dig et tegn.
Kan du se mig? Se på mit ansigt.
Fint.
Udfordr mig.
Jeg udfordrer dig. Du kan ikke tage det tilbage.
Musikværelset er hjertet af huset.
Og hvad så, hvis vi finder hende. Hvad siger vi så?
Vi spørger, hvordan hun blev til -
- hvad end hun nu er.
- Hvorfor? - Fordi jeg ikke ved det.
Og uvidenhed er...
Hvad er det modsatte af lykke?
- Ulykkelighed? - Ja, uvidenhed er ulykkelighed.
Er han virkelig fra ministeriet?
Jeg ved det ikke.
Han har helt sikkert den rigtige attitude.
Lunefuld. Brilliant.
Løgnagtig.
Ja. Han er en løgner.
Men det er ofte sådan, det er -
- når nogen har... set en ting eller to.
Erfaring gør os alle til løgnere.
Vi lyver om, hvem vi er -
- om hvad vi har gjort.
Og hvordan vi har det?
Ja. Altid...
Altid det.
Jeg er nødt til at...
...komme videre med...
...med udstyret og så videre.
Selvfølgelig.
Musikværelset. Husets hjerte.
Kan du mærke noget?
- Nej. - Du lyver så bukserne flyver.
Føler du, at du bliver overvåget?
Hvordan føles det at blive overvåget?
Er det den underlige kildende fornemmelse i nakken?
- Det er den, ja. - Så, ja, en lille smule.
Faktisk en ret stor smule.
Jeg tror, hun er her.
Kold plet. Uhyggeligt.
Koldt. Varmt.
Koldt. Varmt. Koldt. Varmt.
Koldt. Varmt. Koldt.
Doktor?
- Doktor! - Hvad?
Jeg er ikke glad.
Nej.
Hallo!
Hvad var det?
Føles det koldere?
Hun kommer.
Okay, hvad er det?
Det er en meget høj lyd.
Det er en meget høj, meget vred lyd.
- Men hvad laver den? - Jeg ved det ikke. Laver du den?
- Doktor? - Ja?
Jeg er måske en lille, bitte smule rædselslagen.
- Men jeg er stadig voksen. - Hovedsageligt, ja, og?
Der er ikke nogen grund til rent faktisk at holde mig i hånden.
- Clara? - Ja?
Jeg holder dig ikke i hånden.
- Er det her sket før? - Aldrig.
Kamera! Kamera!
Doktor?
Hjælp mig!
Doktor.
Jeg vil hellere have en dejlig kop the.
Også mig.
Whisky er en af de klammeste ting, der nogensinde er opfundet.
Jeg kiggede lige på dine optegnelser henne på ministeriet.
Du har sandelig været ude for en del gennem din tid.
Afbryde ubådsoperationer i Nordsøen,
Sabotere jernbaneskinner i Europa.
Operation Gibbon, den med brevduer, genialt!
Jeg elsker brevduer.
Jeg gjorde min pligt, ligesom tusind andre -
- millioner af andre.
Jeg var bare heldig at komme tilbage.
Ja, men hvordan ender en mand, en krigshelt -
- med at lede efter spøgelser i et ensomt, gammelt hus.
Fordi jeg dræbte folk.
Og jeg forårsagede drab.
Jeg sendte unge mænd og kvinder i døden.
Men her står jeg, i live.
Det har det med at hjemsøge en, at leve efter så meget af...
Af det andet.
Dig og professer Palmer, har I nogensinde, du ved?
Nej.
Hvorfor ikke? Du ved godt, hvordan han føler for dig, ikke?
Det burde du.
Jeg ved det ikke rigtigt.
Folk som mig ser ikke altid signalerne.
Somme tider tror vi, at andre føler, det vi gerne vil have, de gør.
Du ved, når vi synes, de er noget særligt.
Når der i virkeligheden ingenting er.
Det er her bestemt.
- Hvordan ved du det? - Fordi det er åbenlyst.
Det stikker ud som en stor hage.
Ser du, jeg var alene og ugift og -
- jeg havde ikke noget imod at dø. Jeg mener ikke for den sag.
Det var en meget fin sag -
- at besejre fjenden.
Hvis du kunne få kontakt med dem, hvad ville du så sige?
Jeg ville takke dem.
Hvad tror du, hun er?
Ikke som jeg troede.
- Hvad forventede du da? - At hun var sjov.
Må jeg låne dit kamera?
Tak.
Hvad med dig og Doktoren?
Nej, det tror jeg ikke.
- Godt. - Hvad mener du?
Stol ikke på ham.
Der er noget koldt i hans hjerte.
Clara!
Det føles som om, den kigger på mig.
Den kan ikke lide mig.
TARDIS'en er som en kat -
- man skal langsomt bygge sit forhold til den.
Du skal have et sted at opbevare den her.
Jeg har et.
Jeg havde et.
Jeg tror, jeg havde et.
Se dig omkring. Se om du kan finde det.
Havde jeg et?
Er jeg ved at blive sindssyg?
Du skal ikke gøre det herinde -
- ellers kommer hun jo aldrig til at kunne lide dig.
Hun er drivvåd! Det er jo helt sundhedsskadeligt.
Undskyld.
Hvor skal vi hen?
Ingen steder. Vi bliver her.
Lige præcis her, hvis altså jeg kan finde ud af det.
Hvornår skal vi så hen?
Godt sagt!
Og svaret på mit spørgsmål?
- Vi rejser til altid. - "Vi rejser til altid."
- Præcis! - Det kan man altså ikke sige.
Altså, der er et udsagnsord i. Nå, hvad synes du?
- Farven er lidt voldsom. - Jeg synes, den fremhæver mine øjne.
Den gør ondt i mine.
Så du hvor han gik hen?
Jeg kan høre en motor, men jeg kan ikke se nogen lys.
Flyt dig! Dragten er varm, brandende varm!
Hvornår er vi?
Omkring 6 milliarder år siden. Det er vist tirsdag.
Jeg er tilbage om lidt.
Er du okay?
Ja, jeg har det helt fint.
Super. Lad vær med at trykke på noget eller trække i nogen håndtag.
Og lav ikke nogen sjove grimasser.
Faktisk er det bedst, hvis du slet ikke rører dig. Stå fuldstændig stille.
Træk ikke vejret, eller jo det må du godt -
- men gør det stille.
Hvad er galt?
Har TARDIS'en sagt noget grimt til dig? Har du været led?
Nej, det er ikke det.
Har vi lige set hele Jordens livshistorie? Fra dens skabelse til dens død?
Ja!
Og det har du det fint med?
Ja.
Hvordan kan du være det?
TARDIS'en, hun er tiden.
Vi... Bølgende hvirvelstrøm og sådan.
- Det er ikke det, jeg mener. - Okay.
Giv mig noget hjælp. Kontekst?
Stikord?
Et eller andet?
Det ene øjeblik leder du efter spøgelser i 1974 -
- og alt, du skal gøre er, at åbne øjnene -
- og snakke med hvem end, der står der.
For dig er jeg ikke engang blevet født endnu.
Og for dig har jeg været død i 100 milliarder år.
Er min krop derude et sted? I jorden?
Ja, det er den vel.
Men her står vi og snakker. Jeg er altså et spøgelse.
For dig er jeg et spøgelse.
For dig er vi allesammen spøgelser.
Vi må være ingenting.
Nej.
Det er I ikke.
Hvad er vi så? Hvad kan vi overhovedet være?
I er den eneste gåde, der er værd at løse.
Hvad er galt?
Jeg så bare noget, jeg ville ønske, jeg ikke havde set.
Hvad så du?
At alt har en ende.
Ikke alting.
Ikke kærlighed.
Ikke altid.
Så, kom så, saml jer. Vi starter nu.
Ånden fra Caliburn huset.
Hun flytter sig aldrig. Hun er fanget i et øjeblik af frygt og smerte -
- men hvad nu hvis hun ikke sidder fast?
Hvad nu hvis hun blot var fanget et sted, hvor tiden går langsommere -
- end den gør her?
Hvad nu hvis ét sekund for hende svarede til 100.000 år for os?
Hvad nu hvis en eller anden har en magisk boks, sandsynligvis en blå boks -
- og hvad nu hvis han kunne tage et billede af hende -
- med et par hundrede millioner års mellemrum?
Hun er ikke et spøgelse -
- men hun er bestemt en fortabt sjæl.
Hendes navn er Hila Tacorian.
Hun er en pioner, en tidsrejsende -
- eller det kommer hun i hvert fald til at være om et par hundrede år.
Tidsrejser er ikke muligt Paradokserne...
Løser sig selv, mere eller mindre.
Hvor lang tid har hun været alene?
Altså tidsrejser er noget pudsigt noget.
Fra hendes synsvinkel nødlandede hun for godt 3 minutter siden.
Nødlandede? Hvorhenne?
Hun er i et lommeunivers.
Et forvredet ekko af vores eget.
De forekommer nogen gange, men de holder aldrig særlig længe.
Det her er vores univers. Hila Tacorian er her -
- i et lommeunivers.
Du er en lanterne. Du skinner mellem dimensionerne og hjælper hende hjem.
Tilbage til de levendes verden.
Men hvad flygter hun fra?
Ja, nu kommer det bedste. Det ved vi nemlig ikke endnu. Lad os se.
Hvad er det?
Jeg ved det ikke.
Men lad os nu ikke tage sorgerne på forskud!
Hvad gør vi?
Ikke os, dig.
Du skal redde Hila Tacorian, fordi du er Emma Grayling.
Du er lanternen -
- resten af os er bare passagerer på turen.
Vi skal bruge noget kraftigt reb og noget blå krystal fra Metebelis 3.
Og så forresten noget pebermyntekage.
Du skal ikke gøre det.
Ingen har bedt hende om at sætte sit liv på spil.
Denne kvinde, hun fortjener ikke...
Hvem end hun er. Hvor klog eller modig hun end er, så er hun ikke dig.
Hun er ikke nær så meget værd som dig. Ikke for mig.
Fortæl mig, hvad jeg tænker.
Det kan jeg ikke.
Jeg har ikke din evne.
Du har heller ikke brug for den.
Bare se på mig og fortæl mig så, hvad jeg tænker.
Se selv, du læste mine tanker.
- Kan du ikke bare, du ved... - Hvad?
Flyv TARDIS'en ind i et parallelt univers?
Det er ikke et parallelt univers, det er et lommeunivers.
Og forresten, er det ved at kollapse.
TARDIS'en kunne ganske vist komme ind -
- men energiforskellen ville tappe hende for drivkraft.
Fange hende der, indtil hele universet er nedbrudt til kvanteskum.
Hvilket ville tage omkring 3 minutter, sådan cirka.
- Hvad er det der? - Et stykke af Harmoniets Øje.
- Jeg ved ikke... - Selvfølgelig gør du ikke det.
Det ville være sært, hvis du gjorde, jeg ved det knap selv. Sæt dig ned.
Den her kommer hele vejen fra Metebelis 3.
Hvad kan den?
Den forstærker dine evner, lidt ligesom en mikrofon -
- eller en fejebakke!
Hvad er det her egentlig for en opstilling?
En psykokronograf.
Undskyld mig, men er alt det her ikke lidt overdrevet?
Almindelig teknologi virker ikke der, hvor jeg skal hen.
Alt, jeg skal gøre, er at dykke ind i en anden dimension -
- finde den tidsrejsende, hjælpe hende med at undslippe monsteret -
- komme hjem før dimensionen kollapser, og vupti, så er den klaret.
Doktor?
Vil det gøre ondt?
Nej.
Muligvis. En smule, måske meget...
Jeg ved det ikke. Måske smertefuldt.
For at være ærlig, så vil jeg gerne vide det.
Jeg taler til den tabte sjæl, som dvæler på dette sted.
Jeg taler til Hila Tacorian.
Brøndens heks! Det er et ormehul!
En realitetsbrønd! En dør til ekko-universet. Klar?
Klar!
Geronimo.
Doktor!
Hila!
Hila Tacorian!
En...
To...
Tre!
Hjælp mig!
Hjælp!
- Hila Tacorian, formoder jeg. - Hvem er du?
Kollapsende univers. Dig og mig død, to minutter.
Ingen tid, fuldendte sætninger, forlad planeten!
Vent!
Der er noget i tågen!
Så løb! Løb!
Doktor! Doktor!
Kom hjem!
Doktor, kom hjem!
Ikke den vej, hvilket betyder...
Sikkert...
- Hvad er der galt? - Du ved den udgang, jeg nævnte?
- Ja. - Jeg har vist forlagt den.
- Doktor! - Denne vej!
Doktor! Kom hjem!
- Doktor, vi er her! - Hvad er det?
Et ekko-hus i et ekko-univers.
Smart clairvoyant, det er bare førsteklasses.
Doktor!
Den leder efter en vej ind.
Jeg er ikke stærk nok!
Bare et par sekunder mere!
Tag rebet, hiv tre gange! Så hurtigt du vil!
- Hvad med dig? - Jeg kommer bagefter.
Nå, det var det, der larmede. Flot.
Nej!
Åh, nej.
Hvor er du?
Vågn op! Vågn op! Åbn tingen!
- Beklager. - Vær ikke ked af det. Hvad du gjorde...
- Var ikke nok. Hun skal igen. - Hun kan ikke.
- Se på hende. - Hun skal!
Vi kan ikke efterlade ham.
Jeg ved, du føler, du ikke kan, Emma, men -
- se på damen derovre. Du reddede hende.
Hun er her kun på grund af din styrke. Ligesom jeg.
Kom nu!
Luk mig ind din sure gamle ko!
Jeg var lige så fortabt som hende -
- men at være sammen med dig -
- giver mig en grund til at leve, Emma.
Du bragte mig tilbage fra de døde.
Hvad er nu det? TARDIS Voice Visual Interface.
Jeg er programmeret til at vise billedet af en du respekterer.
Af flere millioner billeder i min databank -
- passer dette bedst. - Du er en ko. Jeg vidste det.
Du skal hjælpe doktoren.
Doktoren er i lommeuniverset.
Du kan komme ind i lommeuniverset.
Entropien vil dræne energien fra mit hjerte.
På fire sekunder vil jeg være strandet. På ti vil jeg være død.
Du snakker, men alt jeg hører er bla, bla, bla.
Kom så. Af sted.
Hallo!
Doktor?
Kan du høre mig?
Doktor!
Kom nu!
Doktor? Kan du høre mig?
Doktor!
Doktor, vi er her. Kom hjem!
Emma?
Hvad vil du?
Skræmme mig, formoder jeg.
For det er, hvad du gør. Du skjuler dig.
Du er uhyret under sengen.
Søgende efter hvem du kan fortære.
Du vil have, jeg er bange. Godt klaret.
Jeg er Doktoren, og jeg er bange!
Doktor! Skynd dig!
Hvorfor er jeg stadig her?
Hvorfor ikke bare spise mig?
Kom nu.
Fordi du stadig har brug for mig.
Du behøver mig til at bære dig over.
Til hvilket jeg siger -
- kom så, store dreng.
Jag mig.
Du ville snakke?
- Hvis det... - Det er fint.
Du kom her ikke efter spøgelset, vel?
- Nej. - Du kom efter mig.
- Ja. - Hvorfor?
- Jeg skulle spørge dig om noget. - Så spørg.
- Clara? - Ja?
Hvad er hun?
- Hun er en pige. - Ja, men hvilken slags pige?
Hun er en helt normal pige.
Meget køn. Meget klog.
Mere bange end hun viser.
Og det er det?
Hvorfor? Er det ikke nok?
Hvor skal du hen?
Han kan ikke bringe mig hjem. Historien siger jeg forsvandt.
- Men han kan ændre historien? - Nej, nej. Det kan jeg faktisk ikke.
Der er fastsatte punkter i tiden, ser du. Hvad?
Jeg vidste, du var der.
Jeg følte dig.
Det ved jeg.
- Har vi...? - Nej, det kan vi ikke.
Du er ikke engang født endnu.
I kan ikke være mødtes, men hun kan være dit tip-tip-tip barnebarn.
Også dit selvfølgelig! Men det har du gættet allerede, ikke?
Åbenbart ikke.
- Paradokserne... - Løser sig selv i det store og hele...
Derfor var den clairvoyante forbindelse så stærk.
Blodets bånd.
Tidløs? Ikke alt slutter.
Ikke kærlighed. Ikke altid.
Doktor, hvad med os? Emma og jeg?
Hvad med jer? Hvad er ment til at ske?
Hvad gør vi nu, mener jeg?
Flet fingre.
Det er, hvad I skal gøre. Bliv ved med det og giv ikke slip.
Det er hemmeligheden.
Doktor!
Jeg er ikke glad.
Du har brug for mig til at bære dig over.
Jeg holder dig ikke i hånden.
Jeg er så langsom!
Jeg er langsom. Jeg er kendt for det. Det har altid været problemet.
Men jeg forstår til sidst. Ja. Hvordan laver hajer børn?
- Forsigtigt? - Nej, nej. Glædeligt!
Hajer smiler ikke. De har bare masser af tænder.
- De er spisende. - Korrekt!
Fuglene gør det. Bierne gør det. Endda dannede lopper gør det.
Alle ensomme monstre har brug for en ledsager.
Er der to af dem?
Universets ældste fortælling. Denne og alle andre.
Dreng og pige bliver forelskede, adskilles af en begivenhed -
- krig, politik eller uheld i tiden.
Hun kastes ud af HEX, og han ind i det.
Siden har de længtes efter hinanden gennem tid og univers -
- gennem dimensioner. Dette er ikke en spøgelseshistorie -
- det er en kærlighedshistorie!
Beklager.
Undskyld! Undskyld! Beklager jeg afbryder resten af jeres liv.
Jeg må bede om en lille tjeneste.
Beklager! Jeg forstår nu!
Jeg kan bringe dig til hende.
Jeg kan bringe jer til et sikkert sted langt herfra.
I kan være sammen!
Kom så! Hun venter!
Hej igen, Gamle Romeo!
Her kommer hun.
Vær klar til at springe.
Oversat af G.Spot: Luhcy - Zyborg - Jydekonen
Du løber væk med en rummand i en boks, alt kan ske med dig.
Det er godt bjærgegods. Jeg kan lugte det.
Clara, hvor er hun? Hun er stadig ombord.
Hvis I hjælper med at få hende ud får I maskinen.
Livets største bjærgegods.
- Adskillige livsformer ombord på TARDIS. - Hvad har du herinde?
Hvad er du? Et trick? En fælde?
Vi gør, hvad vi kom for. Flår skibet i stykker.
Hvis vi skal dø her, fortæller du mig, hvad de er.
Det kan jeg ikke.
Hvor skal vi hen?
Centrum af TARDIS.