"Bra jobbat, Mabel."
"Bra jobbat, Alfie."
"Du är duktig flicka, Tabitha."
"Mycket bra jobbat, Ranjit."
"Du är duktig flicka, Chloe."
"Bra jobbat, Ben."
"Bra jobbat, Mandy."
"Timmy, du är en dålig pojke."
"Noll."
- Du fick noll, eller hur? - Jaha. Och?
- Du får gå hem då. - Gå, till London? Det är 20 våningar!
Du får inte åka Vator med en nolla. Du vet vad som händer.
Du blir skickad till dit ner.
Jag ska vänta på dig.
"Välkommen till Vator Verse,
- som sponsras av McLintocks Godisburgare."
London, Tack.
"En häst och en man, ovan och nedan
- en har ett plan, men båda måste gå
- mil efter mil, ovan, nedan
- en har ett smil, och en har tänder
- även om mannen ovan vänligt kan säga hej
- förvänta dig ingen vänlighet från besten där nere."
Hjälp!
Hjälp mig!
Undertext av helmer2
Rippad av FoV
Din källa för undertexter till
www.undertexter.se
Jag heter Amy Pond.
När jag var sju hade jag en låtsasvän.
- Igår natt var natten före mitt bröllop... - Pond, kom igen nu.
- och min låtsasvän kom tillbaka.
- Tror du på mig nu? - Okay, din hytt är ett rymdskepp.
Den är verkligen, verkligen, ett rymdskepp.
Vi är i rymden!
- Hur andas vi? - Jag utökade luftblåsan - det är ingen fara.
Men, det där är intressant.
3000-talet. En soleruption kokar Jorden,
- och hela mänskligheten packar sina väskor
- och flyttar ut till vädret blir bättre.
- Hela nationer... - Doktorn?
-...utvandrar till stjärnorna.
- Doktorn? - Är inte det häpnadsväckande?
Doktorn!
Nå, kom igen.
Jag har hittat ett rymdskepp åt oss.
Det här är Storbritannien, bestående av Britannien och Nordirland -
- hela rasket, ihopbultat, flytande fram genom rymden.
Stjärnskeppet Storbritannien. Det är Britannien,
- men i metall.
Det där är inte bara ett skepp - det är en idé.
Det där är ett helt land,
- som lever, skrattar och...
- shoppar.
De söker bland stjärnorna efter ett nytt hem.
- Kan vi kolla in det? - Klart vi kan, men en sak först.
- En sak? - En viktig sak.
Faktum är att, sak ett -
- vi är bara observatörer. Det är en regel jag alltid har hållit under mina resor.
Jag involverar mig aldrig i andra rasers eller planeters affärer.
- Åh, det är intressant. - Så vi är som en naturdokumentär, eller?
För om de ser en skadad valp eller något sånt, då kan de inte bara rädda den -
- utan måste fortsätta filma och låta den dö.
Det måste vara hårt.
Jag tror inte jag skulle klara det.
Tycker inte du att det är hårt - att vara så där avskärmad och kall?
Doktorn?
"Välkommen till London Marknad."
"Ni övervakas."
Jag är i framtiden.
Typ...hundratals år in i framtiden.
- Jag har varit död i århundraden. - Åh, underbart.
Du är allt en riktig muntergök.
- Glöm död, se på det här stället. Är det inte fel? - Vad är det som är fel?
Använd ögonen, var uppmärksam på allt. Vad är det för fel på den här bilden?
Är det...cyklarna?
- Lite udda med cyklar på ett rymdskepp. - Sa hon som gick omkring i nattlinne.
Åh Gud! Jag har nattlinnet på mig.
Kom igen nu, se dig omkring. Titta ordentligt.
"Londons Marknad är brottsfri zon."
Livet på ett jätterymdskepp, tillbaka till grunderna.
Cyklar, tvättlinor, och uppdragbara gatlyktor.
Men se närmare. Hemligheter och skuggor, liv som levs i fruktan.
Ett samhälle som har förlorat formen, på gränsen till kollaps. En polisstat.
Ursäkta mig.
Vad gör ni?
Ledsen.
Vi kollar allt vatten i det här området.
Vi har en förrymd fisk.
- Var var jag? - Varför gjorde du så där med vattnet?
Vet inte. Jag tänker mycket. Det är svårt att hålla reda på allt.
- Så, polisstat - sett det än? - Vad?
Där.
Är du säker?
Jag såg det själv.
"Ska du säga berätta det för henne?"
Vi har order om att göra det.
"Bra jobbat. Håll honom under uppsikt."
"Ledsen att jag avbryter. Vi har haft en observation."
"Londonområdet, Oxford Street."
"En man."
Gjorde han "det"?
"Uppenbarligen."
Jag ska se efter på monitorerna.
En liten flicka som gråter. Och?
Gråter i tystnad.
Jag menar, barn gråter för att de vill ha uppmärksamhet,
- för att de är skadade eller rädda.
När de gråter tyst är det för att de inte kan sluta.
- Varje förälder vet det. - Är du förälder?
Hundratals föräldrar går förbi och ingen frågar henne vad det är för fel,
- vilket betyder...att de redan vet, och att det inte något de pratar om.
Hemligheter. De hjälper henne inte, alltså är det något de är rädda för.
Skuggor - vad det än är som skrämmer dem - så syns det inte,
- vilket betyder att det är överallt.
Polisstat.
- Var tog hon vägen? - Däck 207, Apple Sesameområdet, bostad 54A.
Du letar efter Mandy Tanner.
Åh, den här föll ur hennes ficka när jag oavsiktligt stötte ihop med henne.
Det tog mig fyra försök.
Fråga henne de där - de leende sakerna i skåpen. De finns överallt.
Men det är ju bara saker.
De är rena.
Allt annat är stött och smutsigt - se på det här stället.
Men ingen har rört de där skåpen. Inte ett fotsteg i närheten av dem.
Fråga Mandy, "Varför är folk rädda för de där sakerna i skåpen?"
Nej. Vänta - vad gör jag? Jag vet inte vad jag gör här och jag är inte ens påklädd.
Det är det här eller Leadworth. Vad tycker du?
Låt oss se. Vad kommer Amy Pond att välja?
Ha-ha, lurad!
Möt mig här om en halvtimme.
- Vad ska du göra? - Det jag alltid gör.
Inte ställa till med något.
Ordentligt.
Så, det är så här det fungerar, Doktorn?
Du lägger dig aldrig i andra rasers eller planeters affärer,
- så länge det inte finns gråtande barn?
Japp.
Du förföljer mig.
Jag såg att du tittade på mig på marknadsplatsen.
Du tappade det här.
Jo, när din vän höll på med att stöta ihop med mig.
Vad är det?
Det är ett hål. Vi måste gå tillbaka.
Ett vad? Ett hål?
Är du dum? Det finns ett hål i gatan. Vi kan inte gå den vägen.
Det finns ett färdrör nere vid luftslussarna, om du har kuponger. Vad gör du?
Åh, bry dig inte om mig.
Jag har aldrig kunnat motstå "Håll dig borta" skyltar.
Vad finns på andra sidan? Vad är det som är så farligt med ett hål?
Något under vägen?
Ingen vet.
Det är inte meningen att vi ska tala om det.
Om vad?
Därnere.
Och för att ni inte ska, så gör ni det inte?
Se och lär.
- Du låter skotsk. - Jag är skotte. Vad är det som är fel med det?
Skottland måste finnas här någonstans.
Nej.
De vill ha sitt eget skepp.
Bra för dem. Inget förändras.
Så...hur kom du hit?
- Åh, jag åker bara igenom, med en kille. - Din pojkvän?
Åh.
- Vad? - Inget.
Det är bara att...jag ska gifta mig.
Märkligt hur man glömmer saker.
- Gifta dig? - ja, tyst nu, gifta dig.
På riktigt, verkligen gifta mig.
- Nästan definitivt. - När?
Tja, det är aningen märkligt.
För länge sen, imorgon bitti.
Jag undrar vad jag gjorde.
Hallå där, resultat!
- Kommer du? - Nej.
Gör som du vill.
Stopp! Du får inte går så där!
Åh Gud.
Det var märkligt. Den där...
Det är inte möjligt.
Den omöjliga sanningen
- i ett vattenglas.
Det är inte många som ser den.
Men det gör du, eller hur, Doktorn?
- Vet du vem jag är? - Tala tyst.
De är överallt.
Säg mig vad du ser i glaset.
Vem säger att jag ser något?
Slösa inte bort tiden. På marknadsplatsen,
- ställde du ett glas med vatten på golvet, tittade på det,
- och gick sen direkt till maskinrummet. Varför?
Inga vibrationer på däcket. På ett skepp av den här storleken, med den här stora motorn, skulle det kännas.
Vattnet skulle röra sig.
Så...jag tänkte jag skulle se efter.
Det går inte ihop.
De här kraftledningarna, de är inte ihopkopplade. Titta.
Titta - de är fejk, ser du?
Och bakom den här väggen, inget. Det är ihåligt.
Om jag inte visste bättre skulle jag säga att det inte fanns...någon motor alls.
Men det fungerar. Skeppet färdas genom rymden. Jag såg det.
Den omöjliga sanningen, Doktorn.
Vi färdas bland stjärnorna i ett skepp som aldrig kunnat flyga.
- Hur? - Jag vet inte.
Det finns ett mörker i hjärtat på denna nation.
Det hotar oss alla.
Doktorn, hjälp oss.
Du är vårt enda hopp.
Din vän är i säkerhet.
Den här tar dig till henne. Gå nu, skynda dig!
Vem är du?
Hur hittar jag dig igen?
Jag är Liz 10. Och jag hittar dig.
"Välkommen till röstningskub 330C."
"Var god lämna denna kub i det skick du önskar finna den."
"Storbritannien erkänner rätten att känna till alla sina medborgare."
"En presentation angående stjärnskeppet Storbritannien kommer att börja inom kort."
"Er identitet verifieras via våra röstlistor."
"Namn - Amelia Jessica Pond."
"Ålder - 1306 år."
Var tyst!
"Civilstånd...
- okänt."
"Ni är här för att ni vill veta sanningen om detta skepp,
- och jag talar med er för att ni har rätt att veta."
"När denna presentation är klar,
- kommer ni att få ett val."
"Ni kan antingen protestera... eller glömma."
"Om ni väljer att protestera, bör ni veta detta."
"Om bara en 1 % av populationen på detta skepp gör samma sak,
- kommer programmet att avslutas,
- med konsekvenser för er alla."
"Om ni väljer att acceptera situationen -
- vilket vi hoppas att ni gör -
- trycker ni på glöm-knappen."
"All information ni ska komma att få av mig
- kommer då att raderas från ert minne."
"Ni kommer då att fortsätta avnjuta säkerheten och bekvämligheterna på skeppet,
- obekymrad om vad som gjorts för att rädda er."
"Här följer nu sanningen om stjärnskeppet Storbritannien
- och det pris som betalats
- för det brittiska folkets säkerhet."
"Må Gud ha nåd med våra själar."
"Det här är inget trick. Ni måste hitta Doktorn och föra honom tillbaka till TARDIS."
"Låt honom inte undersöka. Stoppa honom. Gör vad ni måste."
"Snälla, se bara till att få Doktorn av det här skeppet!"
Amy?
"Ni måste hitta Doktorn..."
Vad har du gjort?
Jo, det är den vanliga minnesraderingen. Det måste ha raderats ungefär 20 minuter.
- Men varför skulle jag välja att glömma? - För att alla gör det.
Alla väljer glöm-knappen.
Gjorde du det?
Jag får inte rösta än. Jag är 12 år gammal.
Strax efter att du fyllt 16 tillåts du att se filmen och göra ditt val.
Och sen, vart femte år...
Och en gång var femte år, då väljer alla att glömma vad de fått reda på.
Demokrati i aktion.
Hur kan du inte känna till detta? Är du också skotte?
Åh, jag är något mycket värre än skotte.
Jag kan inte ens få se filmen. Den spelas inte upp för mig.
Den spelades upp för mig.
- Skillnaden är att datorn inte ser mig som människa. - Varför inte?
Du ser mänsklig ut.
Nej, du ser ut som en Tidsherre.
- Vi kom först. - Så det finns andra Tidsherrar, eller?
Nej.
Det fanns, men inte längre...
Det är bara jag nu.
Lång historia. Det kom en dålig dag. Dåliga saker hände, och vet du vad?
Jag skulle vilja glömma allt det, varenda detalj, men det gör jag inte. Aldrig.
För det här är vad jag gör - varje gång, varje dag, varenda sekund. Det här.
Håll i dig.
Vi ska omstörta regeringen.
Säg, "Wheee!"
Det är okay, raring.
Det är bara jag.
En högfartsluftkanon. Uselt sätt att åka på.
- Var är vi? - 180 meter ner, 3 mil sidledes -
- vilket placerar oss i hjärtat av skeppet.
Jag skulle säga...Lancashire.
Vad är detta då - en grotta? Det kan inte vara en grotta. Ser ut som en grotta.
Det är en soptipp, och den stinker!
Jo, men det är bara matavfall.
Organiskt, kommer från rör från hela skeppet.
Golvet är mjukt, som en vattensäng. Men vad känns det som?
Det är gummiaktigt, känn på det. Blött och slemmigt.
Äh...det är inget golv, det är en...
Så...
- Det är en vad? - Nästa ord är liksom det skrämmande.
Ta det lugnt en stund. Hitta dig en lugn plats.
Säg "omm".
Omm.
Det är en tunga.
- En tunga? - En tunga. En stor härlig tunga.
Är det här en mun?
Hela det här stället är en mun?
- Är vi i en mun?! - Ja, men på plussidan har vi att den är rymlig.
- Hur kommer vi ut? - Hur stor är den här besten?
Den är fantastisk!
För tusan! Om det här bara är munnen skulle jag älska att få se magen.
- Fast inte just nu. - Doktorn, hur ska vi komma ut?
Okay, den matas genom kirurgiskt inplanterade matningsrör,
- så den normala ingången är...
-...stängd för dagen.
Fast vi kan försöka.
- Nej! sluta, rör dig inte. För sent. Det har börjat. - Vad har börjat?
Sväljreflexen.
- Vad gör du? - Jag får kemoreceptorerna att vibrera.
- Kemovad? - Utkastningsknappen.
- Hur kan en mun ha en sån? - Tänk efter!
Okay då.
Det här kommer inte att vara bra för värdigheten.
Geronimo!
Inget är brutet, inga spår av hjärnskakning och ja, du är täckt med spya.
- Var är vi? - Jag gissar på ett skvallerrör.
- Åh Gud vad det stinker. - Det är inte röret.
Åh.
Fy!
Kan vi komma ut?
En dörr, en knapp, ett villkor.
Vi glömmer allt vi såg.
Verkar det bekant?
Det är moroten.
Åh, här kommer piskan.
Det bor en varelse i hjärtat av detta skepp. Vad gör den där?
Nej, det där funkar inte på mig, kom igen nu.
Stor gammal best på nedre däck, och alla som protesterar skyfflas ner i dess mage. Är det så det funkar?
Åh, lägg av. Jag åker inte och jag glömmer inte
- och vad ska ni gossar göra åt det? Räcka lång tunga?
Doktorn?
Titta vem som tittar in.
Du ser bättre ut utan mask.
Du måste vara Amy. Liz.
- Liz 10. - Hej.
Usch!
Fint hår, Amy. Synd med den där spyan.
Du känner Mandy, eller hur?
- Hon är väldigt modig. - Hur hittade du oss?
Jag fäste min apparat på dig.
Jag har tjuvlyssnat. Snyggt jobb med spyflykten.
Så, vad gör den stora grabben här?
Du är över 16, du har röstat.
Vad det än är så har du valt att glömma den.
Nej. Glömde aldrig, röstade aldrig. Tekniskt sett är jag ingen brittisk undersåte.
Så vem och vad är du, och hur känner du mig?
Du är aningen svår att missa, raring. Den mystiske främlingen,
- som uppför sig som en högre utomjordisk intelligens, frisyr som en idiot.
Jag har växt upp med de historierna.
Det har hela min familj gjort.
Din familj?
De lagar sig själva. Det tar inte länge. Nu rör vi på oss.
Doktorn. Gammal dryckeskamrat med Henrik den tolfte.
Te och scones med Liz II. Vickan var en aning ambivalent när det gäller dig, eller hur?
Hon dubbade dig till riddare och utvisade dig samma dag.
Och så mycket för jungfrudrottningen, din skälm!
- Liz 10? - Liz 10, ja.
Elizabeth den tionde. Ducka!
Jag är den fördömda drottningen, polarn.
I grund och botten är det jag som regerar.
Det finns en högfarts-Vator genom där.
Åh ja, så var det de här sakerna.
- Några idéer? - Doktorn, jag såg en av de här däruppe.
Det var ett hål i gatan, som om den skjutit skott igenom. Precis som en rot.
Det är en rot, det är samma varelse alltihop - samma en som vi alla är inne i - som breder ut sig.
Den måste växa genom hela skeppets mekanism.
Vad? Som en hemsökelse?
Någon hjälper den.
Matar den.
Matar den med mina undersåtar. Kom igen. Vi måste fortsätta röra på oss.
Doktorn?
Åh, Amy.
Vi skulle aldrig ha kommit hit.
"Låt honom inte undersöka."
"Stoppa honom. Gör vad ni måste."
"Snälla, se bara till att få Doktorn av det här skeppet!"
Klängväxtdivision ett.
Tio har penetrerat ända ner i de lägre regionerna.
Inled protokollet.
Gud bevare drottningen.
Varför alla dessa glas?
För att varje dag påminna mig om att min regering håller på med något
- och att det är plikt att ta reda på vad.
En drottning som klär ut sig för att utreda sitt eget rike?
Man har hemligheter för mig.
Jag har inget val.
Tio år har jag hållit på med detta - hela min regentperiod
- och du har åstadkommit mer på en enda eftermiddag.
Hur gammal var du när du blev drottning?
40. Varför undrar du det?
Vad, så du är 50 nu? Inte en chans!
Jo, de saktade ner min biologiska klocka. De får mig att se ut som på frimärkena.
- Och du bär alltid detta när du är ute? - Hemlig är inte lätt när man är mig.
Autograferna, flaggviftandet.
Luftskulpterat porslin.
Håller sig plats av sig själv, för det är perfekt anpassat till ditt ansikte.
- Jaha. Så? - Åh, Liz.
Så allt.
Vad gör ni?
Hur vågar ni komma in här?
Ers nåd, ni har uttryckt ett intresse för det inre av stjärnskeppet Storbritannien.
Ni ska komma med oss nu.
Varför skulle jag göra det?
Hur kan de vara Smilare?
Till hälften Smilare, till hälften människa.
Vad än ni varelser är,
- är jag fortfarande er drottning.
På vems befogenhet görs detta?
Den högsta myndigheten, Ers nåd.
- Jag är den högsta myndigheten. - Ja, Ers nåd.
- Ni måste komma med nu, Ers nåd. - Var?
Tornet, Ers nåd.
Doktorn, var är vi?
Den lägsta punkten på stjärnskeppet Storbritannien.
- Hålan. - Ers nåd.
Hawthorne!
Så, det är här du har gått och gömt dig.
Jag tror du har lite att förklara.
Det finns barn här. Vad handlar det om?
Protestanter och medborgare av begränsat värde ges till besten.
Av någon anledning äter den inte barn.
Ni är de första vuxna den förskonat. Anse er själva lyckligt lottade.
Ja, se på oss, i Londontornets tortyrkammare.
Lyckliga så det räcker.
Förutom att det inte är en tortyrkammare, eller hur?
Nå, förutom att den är det.
Förutom att den inte är det.
Beror på vilken synvinkel man betraktar det ur.
Vad är det där?
Tja, som jag sa, det beror på synvinkeln.
Det är antingen det exponerade smärtcentrat i den stora grabbens hjärna
- som torteras i all oändlighet. -...Eller?
Eller så är det gaspedalen. Stjärnskeppet Storbritanniens kör fortare-knapp.
- Jag förstår inte. - Gör du inte?
Försök, kom igen. Rymdskeppet som aldrig kunde flyga, inga vibrationer på däck.
Denna varelse - denna stackars fångade och skrämda varelse.
Den hemsöker inte er - den invaderar er inte
- det är vad ni har istället för motor.
Och stället härnere är var ni plågar den,
- torterar den, dag efter dag, bara för att få den att fortsätta att röra sig.
Vet ni vad.
Normalt sett är det utom det mänskliga örats uppfattningsområde.
Det här är ljudet ingen av er ville höra.
Sluta.
Vem gjorde det här?
Vi agerade på instruktioner från den högsta myndigheten.
Jag är den högsta myndigheten.
Släpp loss varelsen, nu.
Jag sa nu!
- Lyssnar någon på mig? - Liz.
Din mask.
Vad är det med den?
Se på den. Den är gammal.
Jag skulle säga att den är minst 200 år gammal.
Jaha, den är antik, och?
En antik mask tillverkad av hantverkare för över 200 år sen, som är perfekt anpassad till ditt ansikte.
Nog saktade de ner din bioklocka, men du är inte 50.
Du är närmare...300.
Och det har varit en lång regentperiod.
Nä, det är tio år.
Jag har suttit på tronen i tio år.
Tio år.
Och det är samma tio år om och om igen,
- som alltid leder dig...
- hit.
Vad har du gjort?
Bara vad jag har beordrats.
Vi arbetar för er, Ers nåd.
Klängväxtteamet, Smilarna, alla av oss.
"Om du ser det här..."
"Om jag ser det här,
- "då har jag hittat till Londons torn."
"Varelsen du ser på"
- "kallas för Stjärnval."
"En gång fanns det miljoner av dem."
"De levde i rymdens djup och, enligt legenderna,"
- "guidade de tidiga rymdfararna genom asteroidbälten."
"Det här exemplaret är,"
- "såvitt vi vet,"
- "den sista av sitt slag."
"Och vad vi har gjort med den"
- "krossar mitt hjärta,"
"Jorden brann."
"Vår sol hade vänt sig mot oss och alla andra nationer hade flytt till rymden."
"Våra barn skrek"
- "när himlen blev hetare."
"Och då kom den,"
- "som ett mirakel."
"Den sista stjärnvalen."
"Vi fångade den."
"Vi byggde vårt skepp runt den,"
- "och red till säkerheten på dess rygg."
"Om du önskar fortsätta vår resa,"
- "måste du trycka på glöm-knappen."
"Och återigen vara nationens hjärta,"
- "obefläckad".
"Om inte,"
- "tryck på den andra knappen."
"Ditt styre kommer att vara över, stjärnvalen släpps fri,"
- "och vårt skepp kommer att vittra sönder."
"Jag hoppas jag har styrka nog att fatta rätt beslut."
Röstade jag för det här?
Varför skulle jag göra det?
För du visste om att om vi stannade här,
- skulle jag ställas inför ett omöjligt val.
Mänskligheten eller utomjordingen.
Du tog på dig att rädda mig från det.
Och det var fel.
Du kan aldrig bestämma vad jag behöver veta.
Jag minns inte ens att jag gjorde det.
Du gjorde det. Det är vad som räknas.
Jag...jag är ledsen.
Åh, jag bryr mig inte.
När jag är klar här ska du hem.
Varför?
För att jag gjorde ett misstag?
Ett misstag?
Som jag inte ens kommer ihåg. Doktorn!
Ja, Jag vet.
Du är bara människa.
Vad gör du?
Det värsta jag någonsin kommer att göra.
Jag ska skicka en massiv elektrisk laddning genom stjärnvalens hjärna.
Den borde slå ut alla dess högre funktioner, göra den till ett kolli.
Skeppet kommer fortfarande att flyga men valen kommer inte att känna det.
- Det är som att döda den. - Se här, tre val.
Ett - jag låter stjärnvalen fortsätta i outhärdliga plågor
- i flera hundra år framöver.
Två - jag dödar alla på skeppet.
Tre - jag mördar en vacker och oskyldig varelse så smärtfritt jag bara kan.
Och sen tar jag mig ett nytt namn, för jag kommer inte att vara Doktorn mer.
Det måste finnas något vi kan göra, något annat.
Ingen säger något åt mig. Ingen människa har något att säga åt mig idag!
Timmy!
Du klarade det, du är okay!
Det är jag - Mandy.
"Kom igen, använd dina ögon. Var uppmärksam på allt."
"Var uppmärksam på allt."
Våra barn skrek.
- Den kom som genom ett mirakel. - Den äter inte barnen.
Barnen skrek. Då kom den. Den siste av sitt slag.
- Det är bara jag nu. Den siste av sitt slag. - Är det så det fungerar, Doktorn?
Lägger dig aldrig i andra rasers eller planeters affärer ...barnen skrek...om det inte är barn som gråter.
- "Den siste av sitt slag." - "Det är bara jag nu."
- "Om det inte är barn som gråter." - "Ja."
- "Den äter inte barnen." - "Då kom den."
"Som genom ett mirakel."
"Den siste av stjärnvalarna."
Doktorn, sluta.
Vad du än gör, sluta med det, nu!
Ledsen, Ers nåd, jag vill att du ger mig en hand.
Amy, nej! Nej!
Amy, vad har du gjort?
Inget alls.
Eller hur?
- Vår fart har ökat. - Ja, ni har ju slutat tortera piloten.
Man måste ju hjälpa till...
Är den fortfarande kvar?
Jag förstår inte.
Stjärnvalen kom inte som genom ett mirakel den där gången för länge sen.
Den ställde upp frivilligt.
Ni hade inte behövt fånga den eller tortera den -
- det vara bara vad ni trodde.
Den kom för att den inte kunde stå ut med att se era barn gråta.
Tänk om du var riktigt gammal, och verkligen snäll och ensam?
Hela din art var död, du hade ingen framtid.
Vad skulle du inte kunna göra då?
Om du var så gammal, och så snäll,
- och den siste av ditt slag...
- då kunde du inte bara stå där och se på när barnen grät.
Från Ers nåd.
Hon säger att det inte ska finnas fler hemligheter på Stjärnskeppet Storbritannien.
Amy, du kunde ha dödat alla ombord på det här skeppet.
Du kunde ha dödat en stjärnval.
Och du räddade den.
Jag vet, jag vet.
Fantastiskt ändå, eller hur?
Stjärnvalen.
All denna smärta, eländighet...
-...och ensamhet.
Och det gjorde den bara snäll.
Men vi kunde inte veta hur den skulle reagera.
Det kunde vi inte. Men jag har sett det förr.
Mycket gammal och mycket snäll, och den väldigt, väldigt siste.
Låter det aningen bekant?
Hej.
Vad?
Lurad.
Ska vi inte säga adjö? Kommer de inte att fundera över var vi tog vägen?
För resten av sina liv.
Åh, sångerna de kommer att skriva!
Bry dig inte om dem. Stor dag imorgon.
- Ursäkta, vad? - Tja, det är alltid en stor dag imorgon.
Vi har en tidsmaskin. Jag hoppar över de små dagarna.
Du vet vad jag sa om att komma tillbaka imorgon bitti...
Har du aldrig flytt från något för att du har varit så rädd,
- eller oförberedd, eller bara...
Bara för att du kan?
En gång...för länge sen.
Vad hände?
Hallå!
Okay.
Doktorn, det är något jag inte sagt till dig.
Nej. Vänta, är det en telefon som ringer?
Ringer folk åt dig?
Tja, det är ju en telefonhytt. Kan du vara vänlig och...?
Hallå?
Ursäkta, vem?
Nej, seriöst. Vem?
Han säger att han är premiärministern.
Först drottningen och nu premiärministern. Du är om dig och kring dig, eller hur?
Vilken premiärminister?
- Den brittiske. - Vilken av dem?
Vilken av er?
Winston Churchill vill prata med dig.
Åh! Hej, raring. Vad händer?
Svår situation, Doktorn.
En potentiellt mycket farlig situation.
Jag tror jag behöver dig.
Bekymra er inte, premiärministern. Vi är på väg.
I sängen ovanför, sova vi så gott.
Medan större kärlek ligger längre bort.
Drömmen måste sluta,
Och denna världen veta,
Vi beror alla på besten därnere.
- Winston Churchill. - Doktorn, är det du?
Det ministära krigsrummet, eller hur?
Jag har något att visa er. Vårt nya hemliga vapen.
- Det här är en av mina kavallerister. - Dina vad??
Jag är er soldat.
- Du uppfann dem inte. De är utomjordiska. - De kommer att vinna kriget åt mig.
De är ute efter något, men vad? Vad är det de vill?
Jag besegrat er om och om igen. Jag räddade hela verkligheten från er.
Jag är Doktorn och ni är Daleks.
Skåda Daleks återupprättande.
Undertext av Helmer2
Rippad av FoV
Din källa för undertexter till Doctor Who
www.undertexter.se
Doctor Who website http://www.bbc.co.uk/doctorwho/dw