Setite se petog Novembra. Barutske izdaje i zavere.
Ne znam nijedan razlog zašto bismo barutsku izdaju zaboravili.
A šta je sa čovekom?
Znam da se zvao Gaj Foks i znam da je 1605. pokušao
da raznese zgradu Skupštine.
Ali, ko je on zaista bio? Kakav je bio?
Uče nas da pamtimo ideju, a ne čoveka.
Jer čovek može da ne uspe. Mogu da ga uhvate.
Može biti ubijen i zaboravljen.
Ali, 400 godina kasnije, ideja još uvek može da promeni svet.
Iz prve ruke sam osetila moć ideja.
Videla sam da ubijaju u njihovo ime.
I umiru braneći ih.
Ali ideju ne možeš poljubiti. Ne možeš je dodirnuti.
Ili je zagrliti.
Ideje ne krvare. Ne osećaju bol.
I ne mogu da vole.
I meni ne nedostaje ideja. Nego čovek.
Čovek zbog kojeg sam zapamtila peti Novembar.
Čovek kojeg neću zaboraviti.
V KAO VENDETA
Čitao sam da su bivše SAD toliko očajne za lekovima
da su navodno poslali nekoliko pošiljki pšenice i duvana.
Kažu, gest dobre volje.
Hoćete da čujete šta ja mislim? Mislim da hoćete pošto me slušate.
Mislim da je vreme da pokažemo kolonistima šta mislimo o njima.
Treba da im se odužimo za pobunu od pre par vekova.
Treba da odemo na pristanište i da pobacamo sva sranja
iz te vukojebine gde i pripadaju! Ko je uz mene?!
Svidelo vam se? Američka vukojebina.
Kako drugo ih nazvati? Ta država je imala sve. Baš sve!
A šta su sad posle 20 godina? Najveća kolonija gubavaca.
Zašto?
Bezbožništvo. Ponoviću. Bezbožništvo.
Nije rat koji su započeli. Ni kuga koju su stvorili.
Nego sudbina. Niko ne može pobeći od svoje prošlosti.
Niko ne može pobeći od sudbine.
Mislite da On nije tamo gore? Mislite da ne čuva ovu državu?
Kako se još može objasniti? Ispitivao nas je. Prošli smo.
Uradili smo ono što smo morali. Islington. Enfild.
Ja sam bio tamo i sve sam video. Imigranti, muslimani,
homoseksualci, teroristi, zaraženi debili!
Morali su da odu! Snaga kroz jedinstvo, jedinstvo kroz veru!
Ja sam bogobojažljivi Englez i ponosim se time!
Sad je dosta, hvala lepo.
Sranje!
Žuti policijski čas je sad na snazi.
Sve neovlašćene osobe će biti uhapšene.
Ovo je zbog vaše bezbednosti.
Izvinite, gospođice! -Izvinite, nisam videla...
Žurite se? -Samo sam... -Počeo je policijski čas.
Moj stric je jako bolestan. -Ma nemoj? Šta kažeš Vili?
Mislim da sere. -Pogrešila sam. Nije trebalo da izlazim.
Znam. -Možeš malo da budeš sa nama pre nego što posetiš strica.
I moj drug je bolestan. -Jako. Hronično tužan.
Može se i osetiti. -Ne diraj me!
Vidi, maca ima kandže! -Pretila nam je! -Jeste.
Znaš šta to znači. Znači da moramo da se branimo.
Iz sve snage. -Vi ste pokazivači!
Shvatila je. -Molim vas, nisam znala. Žao mi je.
Nije ti još žao. Ali, biće.
Do svitanja će ti biti žao više nego bilo kome drugom.
Ne! Molim vas! Ićiću kući, neću nikad više. Kunem se!
Molim vas! -Šta kažete, momci? -Puno babica, kilavo dete!
Upomoć! Neka mi neko pomogne!
Mnoštvo prirodnih nitkova se ustremi na njega.
Šta? -Beži! -Ohola sudbina sa razmahanim oružjem
sa tragom krvavog smaknuća! -Mi smo pokazivači, druže!
Bože! Milost! -Često krivimo ovo što uz lice predanosti
i pobožna dela hvalimo samog đavola. -Šta to znači?!
Puno babica...
Uveravam te da te neću povrediti. -Ko si ti? -Ko?
"Ko" je zamenica koja prati "šta", a ja sam čovek iza maske.
Vidim. -Naravno. Ne sumnjam u tvoju moć opažanja.
Samo je paradoks pitati maskiranog čoveka ko je on.
Dobro. -U ovoj noći srećnijoj od svih, dozvoli mi da u svetlu ovog
događaja, prikažem karakter ove dramske ličnosti.
Voila! U jednom pogledu, ponizni pesnički veteran, predstavljen
vešto kao žrtva i nitkov od strane preokreta sudbine.
Ovo lice, bez sujete, je trag glasa naroda,
sada nestalog. Međutim, ova hrabra poseta prošlog besa
stoji oživljena, zakleta da protera podmitljive i otrovne
grešne štetočine i da udostoji nasilno zle
proždrljive prekršaje volje.
Jedina presuda je osveta. Čuvana kao sveća, neuzaludno
jer će vrednost i verodostojnost iste jednog dana pokazati obazrive.
Ova bujica reči sigurno deluje opširno, pa mi dozvoli da dodam
da mi je drago što smo se upoznali i možeš me zvati V.
Jesi li ti neki ludak? -Sigurno će reći da jesam.
Ali, sa kime razgovaram? -Ja sam Ivi.
Ivi? Naravno da jesi. -Šta to znači?
Znači da se ja ne igram kockicama kao Bog
i ne verujem u slučajnosti. Jesi li povređena?
Ne, dobro sam. Zahvaljujući tebi.
Samo sam odigrao svoju ulogu. Kaži mi. Jel voliš muziku, Ivi?
Valjda. -Vidiš, ja sam muzičar i idem na jako važan koncert.
Kakav muzičar? -Udaraljke su mi omiljene, ali večeras će mi trebati
ceo orkestar i bila bi mi velika čast ako bi mi se pridružila.
Ne bih. Treba da se vratim kući. -Obećavam da će biti
drugačije od ičega što si videla. Posle ćeš se bezbedno vratiti kući.
Dobro.
Ovde je prelepo. -Bolja pozornica se ne može poželeti.
Ne vidim instrumente. -Tvoja moć opažanja te još uvek dobro služi.
Ali, čekaj! Ovu izvedbu posvećujem Pravdi
i godišnjem odmoru na koji je otišla. I uljezu koji stoji na njenom mestu.
Kaži mi, jel znaš koji je danas dan?
Četvrti Novembar? -Više ne.
Setite se petog Novembra. Barutske izdaje i plana.
Ne znam nijedan razlog zašto bismo barutsku izdaju zaboravili.
Prvo, uvertira.
Da, žičani instrumeni...
Slušaj pažljivo. Jel čuješ? Sad duvački instrumenti.
Čujem!
Pogledaj napolje, mama! Puštaju muziku!
Kako si to uradio? -Čekaj! Sad će krešendo!
Zar nije prelepo?!
Gospodo, imali ste četiri sata. Nadam se da imate rezultate.
G. Kridi?
Oblast oko suda je zatvorena. Svi svedoci su zadržani.
Dobro je. G. Eteridž? -Uređaj za snimanje je pronađen
privezan za sistem za hitno emitovanje.
Muzika je bila Uvertira 1812 Čajkovskog.
Stavite je na crnu listu. Neću da je čujem.
Razumem. Takođe smo obavili snimanje telefonskih razgovora.
Velik broj razgovora je vezan za eksploziju. -G. Daskomb,
šta radimo povodom toga? -Zovemo to hitnim rušenjem.
Pokrili smo sve stanice na mreži. Nekoliko stručnjaka će svedočiti
protiv stabilnosti zgrade suda. -Hoću da Protero priča
o opasnostima starih zgrada i vezanosti za stare zgrade.
Treba da zaključi da će nova zgrada suda biti simbol
našeg vremena i budućnosti kojoj težimo svojom upornošću.
G. Hejer? -Kamerama smo dobili nekoliko snimaka teroriste,
iako ga ne možemo prepoznati zbog maske.
Takođe imamo sliku devojke koju su Kridijevi ljudi zadržali.
Ko je to, g. Finč? -Nismo sigurni, ali radimo na nekim tragovima.
Još nešto? -Našli smo vatromet i tragove korišćenog eksploziva.
Nažalost, uprkos visokom razvoju, eksploziv je kućne izrade
i jako ga je teško pronaći.
Ko god da je, kancelaru, jako je dobar.
Poštedite nas svojih komentara. Nebitni su. -Izvinjavam se.
Gospodo, ovo je test. U ovakvim trenucima je važna vera.
Neuspeh je poziv sumnji u sve u šta verujemo i za šta se borimo.
Sumnja će vratiti ovu državu u haos, a to neću dozvoliti.
Želim da nađete ovog teroristu i želim da razume
šta teror zaista znači. Engleska pobeđuje!
-Pobeđuje...
Misliš da će ljudi poverovati? -Zašto ne bi? Ovo je BTN.
Naše je da prenosimo vesti, a ne da ih menjamo.
To radi vlada.
Sa vedrije strane, stručnjaci koji su rušili zgradu suda
su hteli da joj prirede velik, improvizovan pozdrav.
Iako je rušenje bilo planirano, muzika i vatromet,
prema rečima izvođača radova, nisu bili u planu.
Jel možeš da poveruješ? Nije bilo rušenja.
Sve sam videla.
Jesi li ti videla? -Ne. Sinoć sam...
A, da! Išla si kod Ditriha, zar ne?
Ivi, tu si! Još uvek radiš za mene, zar ne?
Izvini, Patriša. -Trebaju mi dva espresoa i tri kafe od dole.
A Ditrih je spreman za čaj.
Ne razumem. Zašto je razneo sud sa maskom Gaja Foksa?
Foks je hteo da raznese skupštinu. -Još nije kasno.
Ima još 16 sati. Možda je tek počeo.
Da? Dobro. Imamo trag za devojku.
Nemoj me pogrešno shvatiti. Sviđa mi se. Razapinju kravu.
Histerično je. Ali neće odobriti. Moraš prepraviti.
Nikad me zgodnija devojka nije odbila. -G. Ditrih...
Gordon, molim te. Neću da se osećam još starije.
Gordone, krenula sam kod tebe, ali sam naišla na pokazivače.
Uplašila sam se pa sam se vratila kući. -Posle sinoć,
mislim da će policijski čas biti još gori.
Imam te.
Ćao, Frede. -Jel sve prošlo kroz rendgen? -Ne. Puno je eksploziva.
Aktiviraj ga kad budu reklame.
Kako možeš da gledaš to sranje? -Šta je? Laser Les rastura.
Šta je to? -Ne znam. Sad je stiglo. Za studio 3.
Sigurno za Proteroa. Neko treba da mu kaže
da stanica nije njegovo igralište.
Šta je ovo?
Stavi ih tamo dok ne saznam čemu služe.
Ovo je ozbiljno. Roditelji su joj politički aktivisti.
Uhapšeni su kad je imala 12 godina. -Šta se njoj desilo?
Popravni dom. 5 godina.
Sranje. -Trebaće nam podrška, ali što manja. -Jeste li sigurni?
Samo hoću da pričamo pre nego što nestane u Kridijevim vrećama.
Ko je to? Ne zezaj me.
Pokaži ličnu kartu ili ću te srediti!
Majku mu!
Hajde, idemo!
Vas dvojica pokrivajte liftove. Ostali, pratite me.
Neka celo osoblje napusti zgradu. Ovo nije vežba.
Šta se ovde dešava? -Zaglavila su se. -Razvalite.
Dominik!
Policija! Sklanjajte se!
Sklanjajte se!
Majku mu!
Oslobodite hodnik. -Razumem.
Zaboga, ne diraj! -Tata, šta je sa televizorom?
Dobro veče, Londonu. Dozvolite mi da se izvinim...
Vanredno emitovanje! -Kao vi, i ja uživam u svakodnevnoj rutini,
bezbednosti, poznatim stvarima, spokojstvu, ponavljanju. -Majku mu!
Uživam kao i svi. Ali, u ime pomena važnih događaja... -Ko je to?
...često vezanih za nečiju smrt ili za kraj krvave borbe,
koji se proslavljaju, mislim da treba obeležiti peti Novembar,
dan koji se više ne pamti, tako što ćemo iskoristiti ovaj dan
da malo pričamo. Naravno, ima i onih koji ne žele da pričamo.
Čekaj da razmislim! -Već sad se izdaju naređenja i naoružani ljudi
će uskoro doći. -Kancelar Satler. -Majku mu!
Zašto? Dok se pendrek koristi umesto razgovora,
reči će zauvek zadržati moć. Reči će davati značenje.
A onima koji slušaju, daće istinu.
A istina je da je nešto veoma loše u ovoj državi, zar ne?
Vi ste ga osmislili. Bez greške. Za svaku stanicu u Londonu!
Okrutnost, nepravda, netolerancija i tlačenje.
A umesto prava na prigovore i slobodu govora i mišljenja,
imate cenzore i nadgledanje koji vam krše privatnost
i traže poslušnost. -Kamere. Trebaju nam kamere.
Kako se to desilo? Ko je kriv?
Postoje oni koji su odgovorniji od drugih, koji će odgovarati,
ali, iskreno, ako tražite krivca, samo pogledajte u ogledalo.
Znam zašto ste to uradili. Bili ste uplašeni. Ko ne bi bio?
Rat, teror, bolest. Bilo je puno problema
koji su vam pomutili um i zdrav razum. Strah vas je pobedio,
a panično ste se obratili kancelaru Adamu Satleru.
Obećao vam je red i mir, a od vas je tražio samo
tiho, poslušno odobravanje. -Još malo, pa ćemo završiti.
Sinoć sam hteo da prekinem tu tišinu.
Sinoć sam uništio sud da podsetim ovu zemlju ono što je zaboravila.
Pre više od 400 godina, jedan građanin je hteo da nam usadi
peti Novembar u sećanje. Hteo je da podseti svet
da dobrota, pravda i sloboda nisu samo reči.
To su perspektive.
Ako ne vidite ništa, ako su vam zločini ove vlade nepoznati,
onda dozvolite da peti Novembar prođe neobeležen.
Ali, ako vidite ono što ja vidim, ako osećate ono što ja osećam,
i ako tražite ono što ja tražim, zovem vas da mi se pridružite
za godinu dana ispred Skupštine
da im zajedno damo peti Novembar koji nikad neće biti zaboravljen!
Magla. Koristi naše dimne mašine. -Pokrivaj izlaze. Niko ne ide napolje.
Ostali, pratite me.
Levo. -Ti idi desno.
Raširite se.
Ne pucajte! Molim vas, ne pucajte!
Ne pucajte!
Sve nas je maskirao. -Bože.
Ne pucajte! -Ne pucajte, molim vas!
Stanite! Ne mrdajte! Svi sa maskama, na kolena!
Skinite im maske. -Požurite!
Bomba je na kontrolnoj tabli! -O, ne!
Džonse, izvedi sve ljude bez maske odavde. -Razumem.
Maršal, pomozi da ponesemo ovog čoveka. Svi ostali, idemo.
Bože dragi. -Požurite! Svi napolje!
Daskomb... -Jel imaš pojma koliko vremena treba da se ovo izgradi?
Jel imaš ti pojma šta radiš?
Ne pucajte, molim vas! On je!
Na kolena! Na kolena!
Idemo.
Uspeo sam. Uspeo sam.
Stoj! Ruke na glavu!
Uradi to ili pucam!
Moram reći da sam zadivljen brzinom londonske policije.
Nisam očekivao da ćete biti tako spremni. -Bili smo ovde pre tebe.
Nemaš sreće. -Ne bih rekao.
Prekidamo program zbog ovih užasnih vesti.
Teroristički napad na TV toranj se završio pre par trenutaka.
Bolesni terorista, poznat samo kao V, napao je kontrolnu sobu
jakim eksplozivom i drugim oružjem kojim se služio
protiv nenaoružanih civila da bi preneo poruku mržnje.
Upravo smo dobili ovaj snimak odvažne policijske akcije.
Ne mrdaj ili pucamo! Ne mrdaj!
Ovo su prvobitni podaci, ali za sad se veruje
da je tokom ove junačke akcije terorista ubijen.
Seru. -Po onome što smo čuli, pretnja se završila.
Terorista je mrtav.
Tu. O čemu razmišlja?
Hoće da je ostavi? Nakon što ga je spasila?
On je terorista. Ne možeš očekivati da se ponaša kao mi.
Jednim delom je čovek.
I u svakom slučaju je ostala uz njega.
Uplašio si me. -Izvinjavam se.
Jel ti dobro? -Da, hvala ti. Kakvo je ovo mesto?
Moj dom. Zovem ga "galerija senki".
Prelepo je. Odakle ti sve ove stvari?
Sa svih strana. Većinom iz trezora zabranjenog materijala.
Ukrao si ih? -Ne. Krađa podrazumeva vlasnika.
Ne možeš pokrasti cenzora. Samo sam ih povratio.
Ako ikad pronađu ovo mesto... -Ako ga pronađu, ova umetnost
će mi biti najmanji problem. -Posle onoga što si uradio?
Bože, šta sam ja uradila?
Ošamutila sam detektiva. Zašto?
Mislila si da je to ispravno. -Nije trebalo to da radim.
Mora da sam poludela. -Jel to ono što misliš ili ono što žele da misliš?
Treba da idem. -Smem li da pitam, kuda? -Moram kući.
Rekla si da te traže. Ako znaju gde radiš, sigurno znaju gde živiš.
Mogu otići kod prijatelja. -Ni to neće moći.
Moraš razumeti da nisam ovo želeo ni za jedno od nas dvoje,
ali nisam znao šta drugo. Bila si u nesvesti i morao sam da odlučim.
Da sam te ostavio, sad bi bila u Kridijevim ćelijama za ispitivanje.
Zatvorili bi te, mučili bi te i verovatno bi te ubili
da bi pronašli mene.
Posle onoga što si uradila, nisam to mogao dozvoliti,
pa sam te doneo na jedino bezbedno mesto.
Ovde. U moj dom. -Neću nikome reći, kunem se.
Možeš mi verovati. -Žao mi je, ali ne mogu rizikovati.
Ne znam gde smo. Možemo biti bilo gde.
Znaš da smo pod zemljom. Poznaješ boju kamena.
Pametnom čoveku je to dovoljno. -Šta kažeš? Moram da ostanem?
Samo dok ne završim. Posle petog neće biti važno.
Misliš, za godinu dana? Moram da ostanem godinu dana?
Izvini, Ivi. Nisam znao šta drugo da uradim.
Trebalo je da me ostaviš! Zašto me nisi ostavio?
Još nešto o roditeljima? -Da. Nije dobro.
Bili su u Belmaršu. -O, ne. -Da.
Ona je umrla u štrajku glađu, a on u vojnoj akciji.
I to nije sve. Njen brat je bio u Svetoj Mariji. -Bože.
Koji baksuz. -Onda znamo njenu priču. Sad nam treba njegova.
V? -Dobro jutro, gospođice.
Htela sam da se izvinim zbog ponašanja sinoć.
Znam šta si uradio za mene i zahvalna sam.
Tvoje ruke!
Da.
Eto! Tako je bolje. Nadam se da nisi izgubila apetit.
Ne, samo... Jesi li dobro? -Da, dobro sam.
Šta se desilo? -Bio je požar. Davno.
Drevna prošlost za neke. Nije dobra tema za vreme jela.
Jel želiš čaj uz jaja? -Da, hvala. Umirem od gladi.
Sedi.
Ukusno je. -Dobro.
Nisam jela puter od kad sam bila mala. Odakle ti?
Iz voza sa namirnicama namenjenih kancelaru.
Ukrao si ovo od Satlera? -Da. - Ti si lud.
Činim ono što me čini čovekom. Niko ne može učiniti više.
Makbet. -Vrlo dobro. -Mama mi je stalno čitala predstave
i uvek sam htela da glumim. U predstavama i filmovima.
Sa 9 godina sam glumila u 12. noći. Mama se ponosila.
Gde ti je sad mama?
Umrla je. -Žao mi je.
Jel mogu da pitam za ono na TV-u? -Da. -Jesi li mislio ozbiljno?
Svaku reč. -Misliš da će uništenje skupštine učiniti zemlju boljom?
Ne postoji sigurnost. Samo prilika.
Možeš biti siguran da će Kridi pohapsiti sve koji se pojave.
Narod ne treba da se boji vlade. Vlada treba da se boji naroda.
A to ćeš postići uništenjem zgrade?
Zgrada je simbol. Kao i čin uništenja.
Simboli dobijaju moć od ljudi. Sam simbol je besmislen,
ali uz dovoljno ljudi, uništenje zgrade može da promeni svet.
Volela bih da verujem da je to moguće.
Svaki put kad se svet menjao, bilo je sve gore.
Reći ću vam šta znam. Znam da ono nije čovek.
Šta je on? Čovek ne nosi masku. Čovek ne preti nedužnim civilima.
Kao svaki drugi terorista protiv slobode. Prokleta kukavica!
Nema rasprave, Rodžere. Kad dođem ujutru, Irca neće biti.
Upravo gledam snimak. On nema pojma kako da me osvetli.
Nos mi je kao jebeni Big Ben!
Slušaj, budalo. Engleska pobeđuje jer ja tako kažem!
Kao i svaka pizda u emisiji, zajedno sa tobom!
Nađi drugog snimatelja ili traži drugi posao!
Reći ću vam šta bih voleo. Voleo bih da sam bio tamo.
Da sam bio sa njim licem u lice. Samo jednu priliku!
Takozvani V i njegova saučesnica Ivi Hamond,
neo-demagozi, bacaju poruke mržnje!
Zaluđen i nenormalan glas donosi teroristički ultimatum!
Izdaja! -Ultimatum je rešen brzom i preciznom pravdom!
Bez milosti! -Pouka je, dame i gospodo:
Pozitivci pobeđuju! Negativci gube!
I kao uvek, Engleska pobeđuje!
Bože!
Dobro veče, Komandiru Protero. -Kako si ušao? -Ne brinite.
Pobrinuo sam se da nam ne smetaju telefonski pozivi.
Komandiru. -Prestani! Zašto me tako zoveš?
To vam je bio čin kad smo se prvi put sreli pre mnogo godina.
Tada ste nosili uniformu.
Ti.
To si ti! -Duh Božićne prošlosti.
Da? -Finč, Daskomb je.
Daskomb? -Zvao sam kancelara. Moramo kontrolisati situaciju.
Koju situaciju?
Kancelar je pristao da ovo ostane tajna, inspektore.
Ako se pogrešno prenese, njegova smrt nas može uništiti.
Možda šlog. Ne, to je užasno.
Tiha, časna smrt u snu.
Jel imamo dokaze? -Ne. Veze su isečene. Isti metod kao pre.
Kartica je očitana u liftu. -Da pogodim.
Duboko se uvalila, inspektore.
V?
Debeli, metalni prijatelju...
Mondego!
Valjda te nisam probudio. -Ne, samo...
Mislila sam da se stvarno boriš. -Moj omiljeni film!
Grof Monte Kristo! Robert Donat kao Edmond Dantes.
Nije te razoružao moj mač nego tvoja prošlost!
Pogodi me svaki put. -Nisam ga gledala.
Stvarno? Jel bi htela? -Jel ima srećan kraj?
Kakav postoji samo na filmu. -Dobro. Skloni mač.
Forenzičari su završili. Nema ni dlaka, ni otisaka.
On je duh! Ne bi verovao šta su našli kod Proteroa.
Lekovi? -Mogao je da otvori bolnicu. -Zanimljivo. -Šta?
Jesi li znao da je Protero bio među najbogatijima u zemlji
pre nego što je postao "Glas Londona"? -Lekovi? -Legalni.
Većinski vlasnik farmacije Viadoksik. -Viadoksik i Sv. Marija u istoj nedelji.
Slučajnost? -Kad radiš ovo dugo kao ja, ne veruješ u slučajnosti.
Jel možemo da se popnemo?
Nađite svoje drvo!
Jel ti se svideo? -Da. Ali, bilo mi je žao Mercedes.
Zašto? -Jer mu je više bilo stalo do osvete nego do nje.
Celu naciju je uzdrmala vest da je popularna... -Šta je to?
nagrađena ličnost u istoriji, poznat kao "Glas Londona",
umro sinoć od infarkta. Neverovatan... -Laže.
Kako znaš? -Puno trepće kad zna da radi lažnu vest.
Ne iznenađuje činjenica da su ga našli u kancelariji,
gde je često dugo radio nakon što svi odu kući.
Luise, svima ćeš nam nedostajati.
V? Juče nisam mogla da nađem karticu. Jesi li je ti uzeo?
Jel ti draža laž ili istina?
Jel imaš neke veze sa ovim?
Da, ubio sam ga. -Ti... O, Bože.
Uznemirena si. -Rekao si da si ubio Luisa Proteroa!
Ubio sam i pokazivače koji su te napali, pa se nisi bunila. -Šta?
Nasilje se može koristiti za dobro. -O čemu ti pričaš?
O pravdi.
Vidim. -Ne postoji sud za ljude kao što je Protero.
Hoćeš li ubiti još ljudi? -Da.
Pogledaj ovo. Proterov vojni dosije.
Šta vidiš? -Irak, Kurdistan, Sirija, i prvi i drugi put,
Sudan. Imao je posla. -Ali, posle su ga stavili na čelo
popravne ustanove u Larkhilu. -Dobra dela ne prođu nekažnjeno.
Misliš da postoji veza između ubice i Larkhila?
Možda objasni vezu između njega i devojke.
Ali ne mogu da nađem neki drugi podatak o tome.
Larkhil?
Ne sećam se te ustanove, ali možete pregledati dosijee.
Pregledali smo ih, Majore. Piše samo da je postojala ustanova
u Larkhilu oko 15 kilometara severno od Salzburija. -Eto.
U pitanju je hitan slučaj. Moramo znati da li je bilo
nešto drukčije u ovoj ustanovi. -Žao mi je. Ne mogu da se setim.
Jel bilo nešto posebno za one koje su slali?
Bili su nepoželjni, valjda. -Da li znate?
Naravno da ne. Nisam bio tamo. -Jel znate ko je bio?
Ne mogu da se setim imena, ali ako pogledate dokumenta...
Dokumenta su obrisana, odsutna ili nestala.
Kao nadležna osoba... -Pre nego što nastavite, podsetiću vas
da su stvari tada bile u haosu. Sad nemamo one probleme.
Svi smo radili ono što smo morali.
U tim uslovima smo se snalazili najbolje što smo mogli.
Samo to imam da kažem.
Možeš ti to.
Zdravo. Razmišljala sam.
Hoću da te pitam nešto, ali nećeš razumeti
ako ne budeš znao nešto o meni.
Moj otac je bio pisac. Svideo bi ti se.
Govorio je da umetnici pomoću laži govore istinu,
a političari je sakrivaju. -Čovek po mom ukusu.
Uvek je pričao najbolje priče.
Dok mi brat nije umro.
Tada se sve promenilo. Moj brat je bio jedan od učenika u Sv. Mariji.
Nakon što je umro, moji roditelji su se okrenuli politici.
Protestovali su zbog rata i pobuna.
Kad su Satlera proglasili za kancelara, bili su na bunama.
Gledala sam na TV-u.
Mislila sam da ću videti kako mi roditelji umiru.
Sećam se da su se noću svađali. Mama je htela da ode iz zemlje.
Tata je odbio. Rekao je da će oni pobediti ako pobegnemo.
Pobediti. Kao da je to igra.
Ivi, sakrij se brzo!
Mama! -Ivi!
Više ih nisam videla. Kao da su ih te crne vreće izbrisale.
Žao mi je, Ivi. -Ne, meni je žao.
Žao mi je što nisam jača. Što nisam kao roditelji.
Volela bih da jesam, ali nisam.
Volela bih da se ne bojim stalno, ali bojim se.
Znam da je ovaj svet zeznut. Veruj mi da znam.
Zato sam htela da pitam da li išta mogu da uradim da to ispravim.
Molim te, kaži mi. -Ako želiš.
Mislite da ćete naći to ovde? -Vredi pokušati.
Za sve vlade je zajedničko da su porezi najpouzdaniji podaci.
Izgleda da su elektronski podaci izgubljeni.
Verovatno tokom pobuna. Tada je mnogo stvari nestalo.
Ali sam našao ovo u trezoru. Sve što imamo o Larkhilu je tu.
Hvala vam. Puno ste nam pomogli.
Uz moć istine, osvojio sam svemir.
Tvoj moto? -Iz Fausta.
To je pokušaj da se prevari đavo, zar ne? -Jeste.
A kad smo već kod đavola, pitao sam se da li tvoja ponuda važi.
Naravno. -Nepredviđene okolnosti su mi ubrzale plan,
pa mi treba neko sa glumačkim umećem. -Daću sve od sebe.
Verujem.
Još jedan lekar. Zašto popravnoj ustanovi treba toliko lekara?
Ne znam, ali ovo je zanimljivo.
Najplaćenija osoba tamo je bio sveštenik. -Stvarno?
Da, otac Liliman.
Liliman? -Dobijao je 200 hiljada mesečno.
To je stvarno zanimljivo.
Izgleda da je unapređen. Sad je Biskup.
Vaše Veličanstvo. -Denise. Jel sve sređeno?
Da. Upravo sam dobio vaš plan puta. U Pert ćete stići na misu.
Divan si, Denise. Plemenit primer svih Božjih sluga, ali...
Veličanstvo? -Nisam mislio na služenje, nego na pošiljku.
Moja poslednja radost. -Žao mi je, Veličanstvo.
Stigla je, ali je bilo zabune, pa su poslali novu devojku,
koja je starija nego obično. -Starija?
Nije valjda previše stara? -To ćete vi odlučiti.
Bože... -Vaše Veličanstvo.
Kako sam uopšte mogao posumnjati u tvoju ljupkost...
Oprosti mi, dete moje. Oprosti mi.
Molim vas, nemamo vremena. Moram nešto da vam kažem.
Ispovest? Obožavam igru ispovedanja.
Kaži mi svoje grehe. -Ovo nije igra, Veličanstvo.
Neko dolazi i mislim da će vas ubiti. -Molim?
Kažem vam jer želim zaštitu ili pomilovanje.
Nemam nikakve veze sa sudom. Pogrešila sam u TV tornju.
Ovo treba to da reši. -O čemu ti pričaš?
Ja sam Ivi Hamond.
Ja sam zatvorenik teroriste V par nedelja. Svakog trenutka
može da uđe jer sam zaključala prozor gde sam se spremala.
Divno! Tu igru nikad nisam igrao!
Kako imaš divnu maštu! Valjda je i sve drugo divno.
Ne! Morate mi verovati! -Verujem ti!
Sad ću ti pokazati koliko su mi čvrsta ubeđenja.
Prestanite! Sklonite se! -Uhvatio sam opasnog teroristu!
Kako da je pročistim od greha?
Kučko mala! Jebena mala kurvo!
Velečasni. -Bože! Nije lagala!
To si ti! -Žao mi je.
Morala sam! -Ivi!
Tako skrivam svoju zlobu čudnim krajem ukradenim iz svetih spisa
da ličim na sveca dok glumim đavola. -Molim te, imaj milosti!
Večeras nemam, Biskupe. Večeras nemam.
Nemoj, preklinjem te! -Plemenit rad sa decom.
Otvori usta i isplazi jezik. -Šta?
Ne želim da umrem!
Ovde Nadzor 109! Imamo hitan slučaj!
Proveri imena iz dokumenta. Hoću da znam gde su svi.
Večeras. -Razumem. Spremi se, evo ga Pokazivač.
Da. Idi ti, snaćiću se.
Kridi. Šta ćeš ti ovde?
Nekoliko važnih članova partije je ubijeno, inspektore.
Ovo nije običan slučaj i zahteva više pažnje.
Kancelar je tražio moje hitno angažovanje.
Ne mogu da vodim istragu ako mi zadržavaš svedoke.
Bezbednost podataka je najvažnija.
U ovo vreme se greške iz TV tornja ne mogu tolerisati
ako je to uopšte bilo slučajno. -Šta to znači?
Izgleda da terorista vrlo dobro poznaje sistem.
Kancelar misli da postoji doušnik. -Kažete da sam pod nadzorom?
Za sad vam je preporučljivo da prekinete istragu događaja
koji pripadaju davnoj prošlosti i da se okrenete sadašnjosti.
Mislite, Larkhil? -Major Vilson je prijatelj kancelara.
Njegova odanost nije sporna. -A moja jeste?
Vaša majka je bila Irkinja?
Užasno je ono što je Sv. Marija uradila Irskoj, zar ne?
Ja sam član partije 27 godina. -Da sam na vašem mestu,
pronašao bih teroristu. I pronašao bih ga brzo.
Molim te.
Ivi, zaboga! -Izvini. Nisam znala gde da odem.
Bolje uđi pre nego što te neko vidi.
Živeli. -Znam da me traži cela država. Grozno je što sam došla
da te uvlačim u ovo. -Ivi... -Ako me pronađu ovde,
mogao bi da nastradaš. -Ivi, slušaj me.
Kad bi mi policija pretražila kuću, ti bi mi bila najmanji problem.
Ti si mi verovala. Bilo bi grozno kad ja ne bih verovao tebi.
O, Bože! To je "Bože, čuvaj kraljicu".
Roditelji su me vodili da vidim. Mislila sam da ih je Satler uništio.
I veruje da jeste. Koštala me je više od kuće.
Ali, koliko god da sam loše, uvek me oraspoloži.
Šta je to? -Kopija Kurana iz 14. veka.
Ti si musliman? -Ne, ja sam na televiziji.
Šta će ti? -Ne moram biti musliman da bi mi se svidele slike i pesme.
Jel vredno toga? Ako to pronađu ovde...
Rekao sam ti, ti bi bila najmanji problem.
Hvala ti, Gordone. Hvala ti puno. -U redu je.
Sve je počelo kad je razneo sud.
Krenula sam ovamo i...
Da...
Vidiš, oboje smo begunci na svoj način. -Ali...
Pitaš se zašto si pozvana ovamo ako su moje želje neuobičajene.
Nažalost, od čoveka na mom mestu se očekuje da zabavlja
mlade devojke kao što si ti. Jer, kad bih u ovom svetu
pozvao koga želim, ostao bih bez kuće,
a kamoli TV emisije. -Žao mi je. -Ne koliko meni.
A, iskreno, posle toliko godina ne izgubiš samo svoju želju.
Nosiš masku toliko dugo da zaboraviš ko si ispod nje.
Žao mi je, inspektore. Isti nalaz kao za Proteroa.
Možete naći ove otrove u svakoj londonskoj kući.
Hvala ti, Dalija.
Ima li tragova da ga pronađete?
Iskreno, ništa za sad. Ali mi možete pomoći oko nečeg drugog.
Počeli ste kao botaničar, zar ne?
To je crveni karson. Veruje se da su izumrli.
Ostavlja ih na mestima zločina. Cenio bih ako biste ga pogledali.
Bilo kakav podatak bi nam pomogao. -Naravno.
Izvinite. Da?
Završio sam sa dokumentom, inspektore. Bolje se vratite.
Da. Dobro.
Bože, sve ih je pobio. -Sve osim jedne.
Ko je ona? -Ne znam. Sigurno neko od vodećih u Larkhilu.
Kad su ga zatvorili, ona je nestala. Na dve godine.
Tražila je vizu koju nije dobila. -Bežala je.
Verovatno, pošto posle toga više nema podataka.
Promenila je ime. -Pretpostavljam.
Zvao sam registar, ali nisu odgovorili.
Kasno je. Ili rano. -Zovi ih opet. Hoću to ime.
Jeste li sigurni? Dobro. Hvala vam.
Dajana Stenton je promenila ime u Dalija Suridž. -Mrtvozornik? -Da.
Bože, malopre sam je video!
Ti si, zar ne? Došao si da me ubiješ. -Da.
Hvala Bogu.
Žao mi je. Ne mogu da dobijem broj. Postoji problem sa vezom.
Bože. On je tamo.
Posle onoga što se desilo, onoga što su uradili,
htela sam da se ubijem.
Znala sam da ćeš jednog dana doći po mene.
Nisam znala šta će da urade.
Kunem se. Pročitaj moj dnevnik.
To što su uradili je bilo moguće samo zbog tebe.
Openhajmer je promenio više od toka rata.
Promenio je celo čovečanstvo.
Jel pogrešno nadati se nečemu?
Nisam došao zbog tvojih nadanja. Došao sam zbog tvojih dela.
Čudno je. Danas su mi dali jednu od tvojih ruža.
Nisam bila sigurna da si to ti dok je nisam videla.
Kakva čudna slučajnost da sam je danas dobila.
Ne postoje slučajnosti, Dalija. Samo iluzije slučajnosti.
Imam još jednu ružu. Ova je za tebe.
Sad ćeš me ubiti? -Ubio sam te pre 10 minuta.
Dok si spavala.
Hoće li boleti? -Ne. -Hvala ti.
Jel izvinjenje beznačajno?
Nikad. -Jako mi je žao.
Majku mu.
Terorista je hteo da ga uzmemo.
Hteo je da znamo priču. Ili bar deo.
To znači da ste ga pročitali? -Da, gospodine.
Jel ga neko drugi čitao? -Ne. -Onda ću biti potpuno jasan.
Sadržaj dokumenta je pitanje državne bezbednosti
koji sadrži napad na neke važne članove partije,
kao i kršenje zakletve na odanost.
Pošto se verodostojnost dokumenta ne može utvrditi,
mogao bi biti falsifikat teroriste, kao i poremećeni plod mašte
psihički bolesnog bivšeg člana partije.
Bilo kakva rasprava o sadržaju dokumenta će se tumačiti
kao čin pobune, kao i svojevoljna izdaja.
Jel to jasno, g. Finč? -Da, gospodine.
Bilo bi vam pametno da ga zaboravite.
23. Maj.
Prva grupa pacijenata je stigla danas.
Moram priznati da sam jako uzbuđena.
Ovo može biti početak novog doba!
Nuklearna moć je beznačajna u svetu gde virus može da pobije
celo stanovništvo i da vrednosti ostavi netaknute.
27. Maj.
Komandir Protero je obišao laboratoriju sa ocem Lilimanom
koji je trebalo da nadgleda kršenje ljudskih prava.
Uplašila sam se, ali me je Komandir ubedio da neće biti problema.
2. Jun.
Pitam se da li ovi ljudi znaju koliko bi pomogli svojoj državi
kad bi se ponašali drugačije. Toliko su slabi i jadni.
Nikad te ne gledaju u oči. Mrzim ih.
18. Avgust.
Od početnih 50, više od 75% je umrlo.
Nijedan kontrolni simptom se nije pojavio.
18. Septembar.
Jedan slučaj mi daje nadu.
On nema imunoloških slabosti kao drugi pacijenti.
Otkrila sam ćelijske promene u njegovoj krvi koje ne prepoznajem.
Mutacije su izazvale razvoj motornih funkcija i refleksa.
Pacijent je rekao da se više ne seća kako se zove i odakle je.
Ko god da je, on je ključ našeg sna
i nada da sve ovo nije bilo uzalud.
5. Novembar.
Počelo je sinoć oko ponoći.
Prve eksplozije su pokidale ceo medicinski deo.
Sav moj rad - uništen.
Pokušavala sam da shvatim šta se desilo i videla sam ga.
Čoveka iz sobe 5.
Pogledao me je. Ne očima. Nije bilo očiju.
Ali znam da me je gledao jer sam osetila.
O, Bože! Šta sam uradila?
Dobro jutro, gospođice.
Šta praviš? -Jaje u korpi. Moja mama ih je pravila.
Ovo je čudno. -Šta? -On mi je prvog jutra pravio ovakva jaja.
Stvarno? -Kunem se.
Čudna slučajnost. Mada, postoji očigledno objašnjenje.
Postoji? -Da, Ivi. Ja sam V.
Konačno znaš istinu. Zapanjena si, znam.
Teško je poverovati da se iza ove naborane spoljašnjosti
krije opasna mašina za ubijanje sa fetišom za Foksove maske.
Živela revolucija. -To nije smešno, Gordone.
Znam. Beskoristan sam bez publike.
Ljudi idu u zatvor za manje od toga. -Mada, u pravu je, zar ne?
Postoji nešto loše u ovoj zemlji.
Dobro jutro, inspektore.
Poranili ste.
Jel sve u redu? Ne izgledate dobro.
Hoću da te pitam nešto, Dominik.
Baš me briga da li ćeš mi odgovoriti.
Samo hoću da kažem naglas.
Ali moram da znam da pitanje neće napustiti kancelariju.
Naravno, inspektore. Zbog teroriste?
Ne.
Šta je, šefe? Šta se dešava?
Hoću da postavim pitanje o Svetoj Mariji i Tri Vode.
Pitanje koje me drži budnim 24 sata.
Pitanje koje moram da postavim je,
šta ako najgori biološki napad u istoriji ove zemlje
nije delo religijskih ekstremista?
Ne razumem. Znamo da jeste. Suđeno im je. Priznali su.
I pogubljeni su, znam. I možda je stvarno tako bilo.
Ali, gledam ovaj niz događaja. Ove slučajnosti.
I moram da pitam, šta ako je neko drugi pustio taj virus?
Šta ako je neko drugi pobio sve one ljude?
Jel bi hteo da znaš ko je? -Naravno.
Čak i ako je neko iz vlade?
To je moje pitanje. Ako je naša vlada odgovorna
za ono što se desilo u Svetoj Mariji i Tri Vode,
ako je naša vlada ogovorna za smrt skoro 100 hiljada ljudi,
jel bi stvarno hteo da znaš?
Na osnovu nasumičnih zvučnih snimanja,
80% javnosti veruje da je terorista živ.
Takođe ga 12% češće spominju u pozitivnom kontekstu.
G. Kridi? -Rešavamo ovo najbolje što možemo.
Hapšenja su kao u doba pobuna.
Hoću više od hapšenja! Želim rezultate!
Šta je sve ovo? -Slavim. -Šta slaviš?
Mislim da je ovo najbolja emisija koju smo napravili.
Slušajte. Večeras imamo odličnu emisiju za vas.
Nećete poverovati. Zapravo, ni ja ne verujem.
Molim vas, pokažite jako toplu dobrodošlicu
našem kancelaru Adamu Satleru!
Nema šanse! -Nemoguće!
Bacili smo cenzorov scenario i snimili po mom. -O, Bože.
Kancelaru, čuo sam da ste pod mnogo stresa
od kad je počeo ovaj terorizam.
Zato smo hteli da vam pomognemo da se opustite.
Devojke!
Toplo mleko! Nema ničeg boljeg.
Čuo sam da ga svako veče pijete. -Od kad sam bio mali.
Ali, grešite, g. Ditrih. Terorista nas nikad nije brinuo. -Stvarno?
Kancelaru... -To je on! -Zar kažete da nije još uvek živ?
Terorista je neutralisan.
O, Bože! Kancelaru, pogledajte!
Terorista! -Terorista!
Hvatajte ga!
Konačno! I sad da ceo svet vidi!
Pustite me! Ja sam vaš kancelar!
Kako se usuđuješ?! Ja sam kancelar!
Varalice!
Vojnici! Taj čovek je terorista! -Naređujem da ubijete izdajicu!
Lažovu! -Lažnjaku! -Varalice!
Spremite se! -Nišani!
Pucajte!
Šta će da urade? Kazniće nas?
Možeš misliti. Imamo najgledaniju emisiju.
Ti si mi agent. Zato te plaćam.
Zaštiti me! Trebalo je da ga zaposlim kao majku.
Ti si lud. -Ili me nisu dojili.
Jel za tebe sve šala? -Samo bitne stvari.
Šta ako dođu po tebe? -Evo šta će se desiti.
Moraću da se izvinim, da prikupljam neka sredstva,
a za to vreme će gledanost ići do plafona. Biće u redu!
Veruj mi.
Gordone?
Brzo, Ivi! Sakrij se!
Sad nije smešno, duhoviti?
Imam te! -Ne!
Jel znaš zašto si ovde, Ivi Hamond?
Molim vas. -Optužena si za tri ubistva, bombardovanje,
terorističku zaveru, izdaju i pobunu.
Kazna je smrt streljanjem.
Imaš samo jednu priliku da spasiš svoj život.
Moraš nam otkriti identitet ili položaj osobe V.
Ako ga uhvatimo zavaljujući vama, odmah ćete biti pušteni.
Jel razumete šta vam govorim?
Možete se vratiti svom životu, gđice Hamond.
Samo treba da sarađujete.
Obradite je.
Znam da te ne mogu ubediti da ovo nije njihov trik.
I baš me briga. Ja sam ja. Zovem se Valeri.
Neću još dugo živeti, a hoću da ispričam nekome o svom životu.
Ovo je jedina autobiografija koju ću napisati.
Bože. Pišem je na toaletnom papiru.
Rođena sam u Notinghemu 1985.
Ne sećam se prvih godina, ali sećam se kiše.
Moja baba je imala farmu i govorila je da je Bog u kiši.
Posle osnovne sam krenula u žensku srednju školu.
Tamo sam upoznala svoju prvu devojku. Zvala se Sara.
Njeni zglobovi su bili divni.
Mislila sam da ćemo se večno voleti.
Učitelj nam je govorio da je to period koji ljudi prerastu.
Sara jeste. Ja nisam.
2002. sam se zaljubila u Kristinu. Te godine sam rekla roditeljima.
Ne bih mogla da me ona nije držala za ruku.
Otac nije hteo da me gleda. Rekao mi je da se ne vraćam.
Moja mama ništa nije rekla.
Samo sam im rekla istinu. Jel to toliko sebično?
Poštenje nam se prodaje za tako malo, a samo to imamo.
To je naš poslednji deo. I u njemu smo slobodni.
Prestaće kad god želiš. Samo kaži gde je on. -Ne znam.
Znala sam šta želim od života, i 2015. sam glumila u Stanu Soli.
To mi je bila najvažnija uloga u životu. Ne zbog karijere,
nego zato što sam tada upoznala Rut.
Kad smo se poljubili, znala sam da želim da ljubim samo njene usne.
Preselili smo se u stan u Londonu.
Ona je gajila crvene karsone na prozoru.
Stan nam je uvek mirisao na ruže.
To su bile najbolje godine mog života.
Ali, američki rat je besneo sve više i stigao do Londona.
Predložen zakon Adama Satlera da se zatvore stanice je prošao.
Posle toga više nije bilo ruža.
Za nikoga. -Nećeš još dugo izdržati.
Umrećeš ovde. Zašto štitiš nekoga koga zabole za tebe?
Sećam se kako je značenje reči počelo da se menja.
Kako su reči kao "kolateralan" i "izručivanje" postale strašne.
Dok su reči "partija" i "zakletva na vernost" postale moćne.
Sećam se kako je reč "drugačiji" postala opasna.
Još uvek ne razumem zašto nas toliko mrze.
Uhvatili su Rut dok je kupovala hranu.
Nikad tako nisam plakala.
Brzo su došli i po mene.
Čudno je što će mi se život završiti na ovakvom mestu.
Ali, tri godine sam imala ruže i nikome se nisam izvinjavala.
Umreću ovde. Svaki delić mene će nestati.
Svaki delić osim jednog.
Delić.
Mali je i lomljiv i samo njega je vredno imati.
Ne smemo ga izgubiti ili pokloniti i ne smemo dati da nam ga uzmu.
Nadam se, ko god da si, da ćeš pobeći odavde.
Nadam se da će se svet promeniti na bolje.
Ali, najviše se nadam da ćeš razumeti kad ti kažem,
iako te ne poznajem, iako se nećemo upoznati,
smejati, plakati, ljubiti,
volim te. Celim srcem.
Volim te. Valeri.
Moram da vas obavestim da vas je osudio poseban sud.
Ukoliko ne budete sarađivali, bićete pogubljeni.
Jel razumete šta vam govorim?
Da. -Hoćete li sarađivati?
Ne. -U redu.
Vratite gđicu Hamond u ćeliju.
Okupite šest ljudi i streljajte je iza hemijskog skladišta.
Vreme je. -Spremna sam.
Oni žele samo mali podatak. Daj im bilo šta.
Hvala vam. Radije ću umreti iza hemijskog skladišta.
Onda se više ne bojiš. Potpuno si slobodna.
Šta?
Zdravo, Ivi.
Ti.
To si bio ti. -Da. -Ono nije bilo stvarno.
Gordon... -Žao mi je, g. Ditrih je mrtav.
Uhapsili su ga, ali kad su našli Kuran kod njega, ubili su ga.
Bože. -Srećom, našao sam te pre njih.
Našao si me?
Ti si mi ovo uradio?
Isekao si mi kosu?
Mučio si me. Mučio si me!
Zašto? -Rekla si da želiš život bez straha.
Voleo bih da postoji lakši način, ali ne postoji. -Bože.
Znam da mi nećeš oprostiti, ali ne znaš koliko mi je bilo teško.
Svaki dan sam mrzeo sebe kao što me ti sad mrziš.
Svaki dan sam hteo da prestanem. Ali, svaki put kad se nisi predala,
znao sam da ne mogu. -Ti si bolestan! Zao si!
Ti si mogla da prekineš. Mogla si da se predaš, ali nisi.
Zašto? -Ostavi me! Mrzim te!
To! I ja sam mislio da je zbog mržnje. Samo mržnju sam znao.
Stvorila me je, zatvorila me, naučila me da jedem i dišem!
Mislio sam da ću umreti od sve te mržnje.
Ali, nešto se desilo. Desilo se meni, kao što se desilo tebi.
Umukni! Neću da slušam tvoje laži! -Tvoj otac je rekao da umetnici
koriste laž da bi rekli istinu. Stvorio sam laž.
Ali, pošto si verovala u nju, otkrila si istinu o sebi. -Ne!
Ono što je tamo bilo istina, istina je i sad.
Ono što si tamo osetila, nema nikakve veze sa mnom.
Više ništa ne osećam! -Nemoj bežati, Ivi. Bežiš ceo život.
Ne mogu da dišem...
Astma... Kad sam bila mala...
Slušaj me, Ivi. Ovo ti je najvažniji trenutak u životu. Predaj mu se.
Uzeli su ti roditelje. Uzeli su ti brata.
U ćeliji su ti uzeli sve što su mogli osim života.
I mislila si da samo to imaš.
Da ti je samo život ostao, ali nije bilo tako! -Molim te!
Pronašla si nešto drugo. U ćeliji ti je to bilo važnije od života.
Kad su ti zapretili smrću ako im ne daš ono što traže,
rekla si da bi radije umrla. Suočila si se sa smrću, Ivi.
Bila si mirna. Oseti sad ono što si osetila onda.
Bože...
Osetila sam... -Da?
Vrti mi se. Treba mi vazduha.
Molim te. Moram napolje. -Lift vodi do krova.
Bog je u kiši.
V. Odlazim.
Ovde su 872 pesme.
Sve sam odslušao, ali ni uz jednu nisam igrao.
Jesi li me čuo? -Da. -Ne mogu da ostanem ovde.
Znam.
Nećeš naći zaključana vrata. -Ovo sam htela da zadržim,
ali nisam htela kad si ti ovo napisao.
Nisam.
Da ti pokažem nešto pre nego što odeš?
Postojala je? -Da. -Prelepa je.
Jesi li je poznavao? -Ne. Napisala je pismo pre smrti.
Dobila si ga kao što sam ga ja dobio. -Stvarno se desilo? -Da.
Bio si u ćeliji do nje.
O tome se radi. Svetiš im se zbog onoga što su joj uradili.
I tebi. -To što su mi uradili me je stvorilo.
Univerzalno pravilo da svaka akcija prouzrokuje reakciju.
Tako to gledaš? Kao jednačinu?
Uradili su mi nešto čudovišno. -I stvorili su čudovište.
Jel znaš gde ćeš otići? -Ne.
Ranije bi me to uplašilo, ali treba da ti zahvalim.
Hvala ti.
Zbogom.
Ivi, jel mogu nešto da te zamolim?
Jedina želja mi je da te vidim bar još jednom pre petog.
U redu. -Hvala.
Kancelaru, niko ne želi ovo da spomene,
ali da bismo bili spremni, ne smemo to više ignorisati.
Izveštaj ispred vas je sastavilo nekoliko stručnjaka za eksplozive.
Zaključak je da je najlogičniji metod terorističkog napada,
napad iz vazduha. Drugi izveštaj predlaže korišćenje voza,
iako su tuneli oko skupštine zatvoreni.
Ko je napisao taj izveštaj? -Inspektor Finč.
Jel imate dokaze da podržite tu tvrdnju? -Ne, gospodine.
Samo osećaj. -Ako sam u nešto siguran, g. Finč,
to je da ova vlada neće preživeti na vašim osećanjima.
G. Daskomb! Sad nam treba jasna poruka našim građanima.
Poruka se mora pročitati u svim novinama, čuti na svakom radiju,
i videti na svakoj televiziji. Mora odzvanjati celom mrežom!
Hoću da svi shvate da stojimo na ivici provalije!
Hoću da svaki muškarac, žena i dete znaju kako smo blizu haosu!
Hoću da se svi zapamte zašto smo im potrebni!
U bivšim SAD, građanski rat još uvek razara zapad.
Naučnici pripisuju nedostatak vode zbog slabih kiša.
Očekuje se poskupljenje vode. -Uhapšeno je 9 osumnjičenih.
Jel možeš da poveruješ? Vrti se celog leta.
Izvan karantina, novi virus je ubio 27 ljudi.
Nađeni su dokazi koji povezuju terorističku organizaciju V
sa virusnim napadom na London pre 14 godina.
Moj drug kod pokazivača je nešto pronašao.
Trojicu obaveštajaca. Bivši Kridijevi agenti.
Alan Persi, Robert Kiz, Vilijam Rukvud.
Jedan dan posle Sv. Marije, Persi popuši metak,
Kiz pogine u požaru. -Rukvud nestane.
Od ovih slučajnosti mi je muka. -Rukvud. Otkud znam to ime?
Jebote. Mora da je imao sakriven deo dosijea kao pokazivač.
Kako je znao da ga tražite?
Šta da radimo? -Ja sam policajac. Moram da saznam.
Došao sam kad su otvorili ovo. Boleo me je stomak.
Još uvek me boli.
Dovoljno ste blizu, inspektore.
Nismo ozvučeni. -Žao mi je, ali čovek kao ja ne sme da rizikuje.
Imate podatke za nas. -Ne, sve podatke, imena i datume imate.
Ono što želite i ono što vam treba je priča.
Priča može biti laž ili istina. -Tu procenu ostavljam vama.
Naša priča počinje, kao i svaka druga, sa mladim političarem.
Veoma je religiozan, i član konzervativne partije.
Tvrdoglav je i ne mari za političke procese.
Što je moćniji, fanatizam je očigledniji,
a pristalice su sve agresivnije.
Onda partija pokreće projekat u ime državne bezbednosti.
Prvo se veruje da se traži bio-oružje bez obzira na cenu.
Ali, pravi cilj projekta je moć. Potpuna osvajačka dominacija.
Međutim, projekat se završava nasilno.
Ali, trud nije uzaludan. Novi metod ratovanja se rađa.
Zamislite najužasniji virus i da samo vi imate lek.
Ako je krajnji cilj moć, kako upotrebiti takvo oružje?
Sad nam u priču ulazi pauk.
On je čovek bez savesti kojem cilj uvek opravdava sredstva
i on predlaže da meta ne treba da bude neprijatelj države,
već sama država. Tri mete se biraju za najveći učinak.
Škola, metro i hidro-stanica.
Stotine umiru kroz nekoliko nedelja.
Tri Vode su zaražene. -Nadležni kontrolišu smrtonosno širenje.
Talas uništenja kroz celo podzemlje.
Hranjeni medijima, strah i panika se brzo šire,
lomeći i deleći državu do dostizanja krajnjeg cilja.
Pre Sv. Marije, niko nije mogao predvideti rezultate izbora.
Ali, posle izbora, gle čuda.
Neki su verovali da je to delo samog Boga.
Ali je to bila farmaceutska firma pod pojedinim članovima partije
koji su se obogatili.
Godinu dana kasnije, ekstremisti su uhvaćeni, osuđeni i pogubljeni
a spomenik je podignut u čast njihovim žrtvama.
Krajnji rezultat genijalnog plana je bio strah.
Strah je postao glavno oružje vlade i uz pomoć njega
je naš političar proglašen novim položajem visokog kancelara.
Ostalo je, kako kažu, prošlost.
Jel možete da dokažete to? -Šta mislite, zašto sam živ?
Dobro. Hoćemo da vas vodimo u zaštitni pritvor, g. Rukvud.
Ne sumnjam. Ali, ako želite moj snimak, uradićete kako kažem.
Stavite Kridija na celodnevni nadzor.
Kad budem osetio da ga držite na oku, javiću vam se ponovo.
Do tada, do viđenja.
Rukvude!
Zašto se ranije nisi javio? Šta si čekao?
Vas, inspektore. Vi ste mi trebali.
Šta on radi u mraku? -Jezivi Kridi. Ne želim da znam.
Satler ne može da vam veruje, g. Kridi? Obojica znamo zašto.
Kad uništim skupštinu, samo će moći da ponudi nekoga novog.
A ko će to biti? Vi, g. Kridi.
Pametan čovek kao vi je sigurno već razmislio o tome.
Pametan čovek kao vi sigurno ima plan.
Zbog tog plana vam Satler ne veruje.
Zato vas upravo posmatraju očima i ušima po celoj kući
do prisluškivanja telefona. -Sereš. -Čovek pametan kao vi
zna da nije tako. -Šta ti hoćeš?
Satlera. Dajte, g. Kridi. Znali ste da se ovo sprema.
Da ćete jednom biti vi ili on. Zato Satlera čuvaju pod zemljom
zbog sigurnosti. Zato su vaši ljudi blizu Satleru.
Ljudi kojima se može verovati. Vi samo treba da kažete.
Šta ja dobijam? -Mene.
Ako pristajete, stavite X na svoja vrata.
Zašto bih ti verovao? -Zato što ćete me samo tako zaustaviti.
Nije te razoružao moj mač nego tvoja prošlost!
Jel možemo da se popnemo? -Nađite svoje drvo.
Držimo Kridija pod nadzorom već nedeljama.
Još uvek se ne javlja. Šta on čeka?
Da? Inspektore, za vas.
Da? -Jel to inspektor Finč? -Jeste. -Ovde Kapetan Klark
iz 137. stanice. Našli smo ga. -Koga? -Vilijama Rukvuda.
Njega ste tražili. Video sam vaš nalog, pa sam hteo da vam javim.
Zubarski karton se poklapa. Plutao je. Našli su ga ribari.
Bez dokumenata. -Vilijam Rukvud je mrtav?
Izgleda. Već 20 godina.
Majku mu jebem! Taj skot mi je servirao ona sranja,
a ja sam sve pojeo! -Šta sad da radimo, inspektore?
Ono što je trebalo da radimo. Pronađemo ga.
Svaki dan, gospodo.
Svaki dan kojim smo bliži Novembru,
svaki dan kojeg je taj čovek slobodan je još jedan neuspeh.
347 dana, gospodo! 347 neuspeha!
Kancelaru, nemamo dovoljno...
Zatrpava nas lavina vaše nesposobnosti, g. Kridi!
Ja ću.
Erik Finč? -Da.
Majku mu!
Koliko je poslato? -Osam kamiona. Bar nekoliko stotina hiljada. -Bože.
Hoću da svi sa maskama budu uhapšeni!
Daj mi pare! Daj mi jebene pare!
Pod opsadom smo. Ceo grad je poludeo.
Ovo on želi. -Šta? -Anarhija u Velikoj Britaniji!
Haos. -G. Kridi, smatram vas lično odgovornim za ovo stanje.
Problem je što nas on poznaje bolje nego što poznajemo sebe.
Zato sam sinoć otišao u Larkhil. -To je izvan karantina.
Morao sam to da vidim.
Nije mnogo toga ostalo. Ali, kad sam bio tamo, bilo je čudno.
Imao sam osećaj da je sve povezano.
Sve sam mogao da vidim. Dug niz događaja
koji se protezao pre Larkhila.
Osetio sam sve što se desilo.
I sve što će se desiti.
Kao savršena slika postavljena ispred mene.
I shvatio sam da smo svi deo nje.
I svi smo u njenoj zamci.
Jel znate šta će se desiti? -Ne. To je bio osećaj.
Mogu da pretpostavim.
U tolikom haosu će neko napraviti glupost.
A tada će stvari postati gadne.
Pobunjenici su uhapšeni. -Onda će Satler morati
da uradi jedinu stvar koju zna da uradi.
Tada V samo treba da održi reč.
A onda...
Večeras je tvoje veče. Jesi li spreman?
Jesmo li mi spremni?
Nedostaje mi ova pesma. -Mislio sam da nećeš doći.
Rekla sam da hoću.
Izgledaš dobro. -Hvala ti.
Jel mogu da znam kako si izbegla da te uhvate?
Lažna lična karta je bolja od maske Gaja Foksa.
Svaki put kad sam čuo sirene, brinuo sam za tebe.
I ja sam neko vreme brinula.
Ali, jednog dana sam bila u prodavnici.
I jedna drugarica sa posla je stala u red iza mene.
Toliko sam se uplašila da sam ispustila novac.
Moja drugarica ga je podigla i dala mi ga.
Pogledala me je u oči, ali me nije prepoznala.
Šta god da si mi uradio je bolje nego što sam mislila.
Imam poklon za tebe, Ivi, ali pre nego što ti ga dam,
hoću da te zamolim nešto.
Jel bi plesala sa mnom? -Sad? Na veče tvoje revolucije?
Revoluciju bez plesa ne vredi ni održavati.
Volela bih.
Večeras ću se direktno obratiti ljudima i objasniti im situaciju.
Bezbednost nacije zavisi od potpune poslušnosti.
Večeras, svaki pobunjenik i podstrekač
će biti kažnjen za primer drugima!
Kancelaru, postoji nešto što nije raspravljeno. -Šta to?
Ako terorista uspe... -Neće! -Razumem na nije verovatno,
ali, ako uspe... -Ako uspe, i nešto se desi toj zgradi,
jedino što će se promeniti je to da ću sutra umesto novina,
čitati ostavku g. Kridija!
Imao si posla. Sad su stvarno uplašeni.
Čula sam da će Satler večeras održati govor.
Uskoro će biti vreme. -Maske su bile genijalne.
Bilo je čudno viđati tvoj lik svuda. -Sakrij ono što jesam
i pomozi mi jer će takva maska biti odraz moje namere.
Dvanaesta noć. -Voila.
Ne razumem. -Šta? -Kako si mi jedna od najvažnijih stvari,
a ne znam ništa o tebi.
Ne znam gde si rođen, ko su ti roditelji, imaš li braću i sestre.
Ne znam ni kako izgledaš. -Ivi, molim te.
Postoji lice ispod ove maske, ali to nisam ja.
Ja više nisam to lice kao mišići i kosti ispod njega.
Razumem. -Hvala ti.
Nema još mnogo vremena. Moram ti nešto dati.
Prošao sam pored skupštine. Nikad nisam video nešto takvo.
Tenkovi, PVO, pešadija.
Poželiš da se niko ne pojavi.
Šta misliš da će se desiti ako se pojave?
Ono što se desi kad nenaoružani ljudi krenu na naoružane ljude.
Stani tu. -Nedeljama pretražujemo tunele. Mislite da ćete ga tu naći?
Inspektore. Sve je pošlo naopako, zar ne?
Podzemlje? Mislila sam da su ovo zatvorili. -Jesu.
10 godina sam čistio prugu i postavljao svoju.
Pokazaću ti.
Ove šine idu do skupštine. -Da. -I stvarno će se desiti?
Hoće, ako ti to želiš. -Šta? -Ovo je moj poklon za tebe.
Sve što imam. Moj dom, knjige, galerija, ovaj voz.
Sve ostavljam tebi da radiš šta želiš. -Jel to još jedan trik, V?
Ne. Nema više trikova i laži. Samo istina.
A istina je da sam zbog tebe shvatio da grešim.
Izbor da se povuče ova poluga nije moj.
Zašto? -Jer ovaj svet, čiji sam sam deo i koji sam oblikovao,
večeras nestaje. Sutra će nastati novi svet
koji će drugi ljudi oblikovati. I ovaj izbor pripada njima.
Gde ideš? -Došlo je vreme da uopznam svog tvorca
i da mu vratim za sve što je uradio.
V, čekaj! Ne moraš to da radiš! Možeš to da zaboraviš.
Možemo zajedno da odemo. -Ne. Bila si u pravu za mene.
Nijedno drvo mene ne čeka. Sve što želim i zaslužujem
je na kraju tog tunela. -To nije istina.
Ne mogu.
Dragi Englezi. Večeras naša država, za koju se borimo,
i koju volimo, stoji pred velikom opasnošću.
Područje je čisto, gospodine. -Ovaj nasilni, nezapamćeni
napad na našu bezbednost neće proći nebranjeno.
Gde je on? -I nekažnjeno.
Peni za Gaja.
Naš neprijatelj je podmukao. Hoće da nas podeli
i da uništi temelje naše velike nacije.
Ja sam održao svoju reč. Jeste li vi svoju?
Dovedite ga. -Večeras moramo biti spremni.
Moramo biti odlučni. Ali, više od svega, moramo biti ujedinjeni.
Oni koji večeras budu uhvaćeni u policijskm času biće smatrani
za neprijatelja i biće im suđeno kao teroristi bez izuzetaka.
Hoću da mu vidim lice. -Večeras vam se zaklinjem
da će pravda biti brza, pravedna i nemilosrdna.
O, Bože! -Konačno se srećemo.
Imam nešto za vas, kancelaru. Oproštajni poklon.
Za sve što ste uradili, za sve što ste možda uradili,
i za jedinu stvar koja vam je ostala.
Zbogom, kancelaru.
G. Kridi?
Odvratno.
Sad kad je to gotovo, vreme je da ti vidimo lice.
Skini masku. -Neću.
Prkosan do kraja?
Nećeš plakati kao on. Ti se ne bojiš smrti. Kao ja.
Jedino što mi imamo zajedničko je to što ćemo uskoro umreti.
Kako to zamišljaš? -Mojim rukama oko vašeg vrata.
Sereš. Šta ćeš uraditi? Sve smo pretražili.
Nemaš ništa osim noževa i fora iz karatea. Mi imamo oružje!
Vi imate metke i nadu da kad vam se oružje isprazni ja neću biti živ,
jer ako budem, bićete mrtvi pre nego što ih napunite.
Nemoguće!
Ubijte ga.
Sad ja.
Umri! Umri!
Zašto nećeš da umreš?!
Zašto nećeš da umreš?
Ispod ove maske je više od mesa.
Ispod ove maske je ideja, g. Kridi.
A ideje su otporne na metke!
Ovde prva barikada. Zgrada je obezbeđena.
Ovde General Akrojd. Održavajte vezu.
Neću da se ovo zasere još više nego što jeste.
V!
Moramo da zaustavimo krvarenje! -Molim te, nemoj.
Gotov sam i drago mi je. -Nemoj to da govoriš.
Rekao sam ti samo istinu.
20 godina sam video samo ovaj dan. Ništa drugo nije postojalo,
dok tebe nisam video. Onda se sve promenilo.
Zaljubio sam se u tebe, Ivi. Kao što nisam mislio da mogu.
Ne želim da umreš!
To je najlepša stvar koju si mi mogla dati.
V?
V?!
Primećeno je kretanje prema Trgu Trafalgar.
Ovde prva barikada. Vidimo neprijatelja.
Stani tu.
Ti si Ivi Hamond, zar ne?
Onda je gotovo. -Skoro.
Stani! Skloni ruku sa poluge!
Neću.
Neprijatelj se brzo približava. Generale, šta da radimo?
Nema odgovora od Komandira. Ni od Kridija.
Ni od kancelara. -Zašto radiš ovo?
Jer je bio u pravu. -U vezi sa čim?
Da ovoj državi treba više od zgrade. Treba joj nada.
Ne pucajte! Ne pucajte!
Bože dragi!
Vreme je.
Kažite mi. Jel volite muziku, g. Finč?
Ta muzika. -Da. Njegova muzika.
Ko je on bio? -Edmond Dantes.
I moj otac. I moja majka.
Moj brat. Moj prijatelj.
Bio je vi.
I ja.
Bio je svi mi.
Niko neće zaboraviti to veče i šta je značilo ovoj zemlji,
ali ja neću zaboraviti čoveka i šta je značio meni.