Ajutor!
E cineva acolo?
Ajutor!
Bună, Michael.
Vreau să ne jucăm un joc.
Până acum, în toată viaţa ta,
ţi-ai câştigat existenţa urmărindu-i pe alţii.
Societatea te-ar numi un informator, un turnător, un sifon.
Eu te numesc nevrednic de corpul pe care-I deţii,
de viaţa care ţi s-a dat.
Acum vom vedea dacă eşti pregătit să priveşti spre interior
şi nu spre exterior,
să renunţi la singurul lucru drag ţie ca să poţi să- ţi continui viaţa.
Aparatul din jurul gâtului tău e o mască a morţii.
Masca este legată la un cronometru.
Dacă nu găseşti cheia la timp,
masca se va închide.
Gândeşte-te la o plantă carnivoră.
Ceea ce vezi acum este corpul tău
- nu mai demult de acum două ore. - Oh, rahat.
Stai liniştit. Dormi adânc şi nu simţi nimic.
Luând în considerare faptul că ai un dezavantaj destul de mare,
am să- ţi dau un indiciu referitor la locul unde am ascuns cheia.
Deci ascultă cu atenţie.
Indiciul e acesta.
E în faţa ochilor tăi.
Cât sânge vei vărsa ca să stai în viaţă, Michael?
Trăieşte sau mori.
Fă- ţi alegerea.
Cine mă- ta eşti? Cine mă- ta eşti?
Căcat! Nu!
Nu!
Cineva să mă ajute!
Oh, la naiba!
Fă- o.
Căcat!
Ajutor!
Ajutor! Vă rog!
La dracu! Ce dracu?
Vă rog!
Nu, nu, nu, nu, nu, nu!
- Scuzaţi-mă. - Cu ce vă pot ajuta?
Sunt aici pentru Daniel Matthews.
Semnaţi aici.
Mulţumesc. Să mergem, Daniel.
Ţi-a luat ceva vreme.
Îmi pare rău că nu îmi notasem în agendă.
- O să depună plângere, ştii? - Da, sunt nişte nenorociţi.
Bineînţeles că sunt. Doar ai furat de la ei.
În schimb, pentru mine e destul de bine.
Maică- ta are custodia asupra ta. Eu ajung să te iau în custodie.
Care-i treaba cu tine?
Ce, eşti mare mahăr acum pentru că ai început să furi?
Te rog, scuteşte-mă de predici.
- De ce trebuie te porţi ca un poliţist non-stop? - Hei, asta înseamnă să fii tată.
Crede-mă, te descurci mai bine la meseria de poliţist.
Cred că ar fi mai bine să mă duc la mama mai devreme.
- Ce-ai zis? - Ce, nu auzi?
Nu, nu te-aud bine. Mai zi odată.
- Cred că ar fi mai bine să mă duc la mama... - Du-te atunci!
lisuse.
Salut, sunt Daniel. Lăsaţi un mesaj.
Tata la telefon. Scuze pentru ieri.
Ascultă, nu mai ştiu nimic de tine. Îmi dai un telefon, te rog?
Daniel.
Oh, scuze, sergent. Am crezut că e fiul meu.
Da. Ajung imediat.
Ce aveţi?
Echipa care curăţa azbestul lucra după un termen.
Unul din ei găseşte un cadavru, îI anunţă.
Zice că toată secţia e abandonată de doi ani.
Am mai văzut oameni pe aici, totuşi.
- Cine? - Păi, în mare parte vagabonzi.
Nişte copii au ţinut un chef în camera cazanelor acum vreo două luni.
- Ai vreo estimare legatăd e ora morţii? - Abia au ajuns legiştii.
Dar agentul constatator a zis că era amicul tău.
Nu eram amici. Era informator.
Şi ofiţerul ăsta I-a identificat doar uitându-se la el?
Păi n-a fost foarte sigur.
- De aceea te-am chemat aici. - În regulă.
Atunci lasă- mă să mă uit la faţa lui. Îţi zic în două secunde dacă e el sau nu.
Aici e problema.
Da, e Mike.
Când aveai de gând să- mi spui despre asta?
Mă gândeam că vrei să vezi singur.
Bun, am văzut.
În regulă, ascultă. E destul de devreme încă,
dar până acum toate indiciile duc la Jigsaw.
Aia văd şi eu. Ce treabă ai cu mine?
Hai să ne prefacem pentru o secundă că toate astea sunt noutăţi pentru noi.
Poţi să te gândeşti la cineva care ar fi putut să- i facă aşa ceva?
E un informator, Kerry. Vrei o listă de posibili suspecţi?
la-ţi o carte de telefon.
Golanii drogaţi nu au diplome de inginer.
Cauza morţii din cazul acesta mai scurtează lista respectivă puţin,
nu crezi?
Desigur. Tu eşti expertul.
Priveşte mai îndeaproape, detectiv Matthews.
La ce?
Întreabă pe cine a scris.
Bună, Michael.
Vreau să ne jucăm un joc.
Până acum, în toată viaţa ta,
ţi-ai câştigat existenţa urmărindu-i pe alţii.
Ştii, tu şi tipul ăla aveţi multe în comun, Kerry.
- Serios? - Da.
- Amândurora vă place să vă jucaţi cu oamenii. - Ce-ai zis?
Să nu te prind că îmi mai faci aşa ceva la locul unei crime.
- Ascultă, nu eu sunt cea care te întărâtă. El e. - Nu înseamnă că trebuie sa muşc momeala.
- Oricum am o grămadă de treabă şi fără asta. - Da, nişte sarcini de birou şi muncă de rahat.
Da, şi în plus, cu cei de la Afaceri Interne care îmi respiră în ceafă,
cu cariera criminală înfloritoare a fiului meu,
cu avocaţii de divorţ ai soţiei mele pe cap,
aş zice că am destule pe cap, nu crezi?
Da. Îmi pare rău.
Speram că poate aş putea lucra cu tine la cazul acesta.
Nu mai suntem parteneri, Kerry.
Auzi, uită faptul că nu mai suntem parteneri.
Ce zici de faptul că omul ăsta ţi-a scris numele pe perete?
El a cerut cu tine.
Nu-i prima oară când un psihopat mă vrea pe mine.
În regulă. Cum rămâne cu faptul că te rog eu?
Nu te pot ajuta.
- Uau! - Tu eşti expertul în Jigsaw.
Când ai încetat să mai fii poliţist?
Priveşte mai îndeaproape, detectiv Matthews.
Omul ăsta ţi-a scris numele pe perete.
Priveşte mai îndeaproape, detectiv Matthews.
A cerut cu tine.
În regulă, băieţi. Ascultaţi.
Acestea sunt cele mai bune puncte de intrare.
Au intrare directă din stradă, acces pentru vehicule şi acoperire bună.
Ţineţi minte, facem treaba asta la lumina zilei.
Nu vrem să speriem civilii.
Am mai fost acolo. Cunosc locaţia.
Hai doar să năvălim înăuntru şi să speriem pe oricine
se întâmplă să fie înăuntru, bine?
Intrăm în echipe de câte trei.
Eu mă voi duce cu echipa Alpha.
Ca-n vremurile bune, nu?
Parcă ziceai că şi-aşa ai o grămadă de probleme pe cap.
Am venit doar pentru drum.
Hai, hai, hai!
Verifică spatele. Asigură spatele.
- Du-te împrejur. - Mă ocup, mă ocup.
Echipa Alpha, vă vreau în faţă. Baker, flanchează lateralul.
Hai, să începem.
Intraţi, intraţi.
Mişcaţi-vă, mişcaţi-vă.
Nu mişca!
Ce dracu?
Ofiţer rănit! Ofiţer rănit!
Tot locul ăsta e plin de capcane!
Ofiţer rănit! Ofiţer rănit!
Căcat! Echipa Baker, intraţi acum!
- În regulă, intraţi! Hai! - Echipa Baker, intraţi acum!
Băieţi.
Vorbiţi cu mine, băieţi.
Hai, hai.
Ofiţer rănit. OK.
La o parte.
Mişcaţi-I. Mişcaţi-I.
Liber. Liber.
La o parte.
Înaintaţi!
Repetă.
Stai! Nu mişca!
Să- ţi văd mâinile. N- am să te rog din nou.
Ţine-ţi mâinile la vedere.
În genunchi!
- În genunchi! - Mă tem că nu pot face asta.
Legaţi-I acum.
Ai dreptul să nu spui nimic. Ai dreptul la un avocat.
Dacă nu-i poţi permite unul, ţi se va aloca unul din oficiu.
E curat.
Hei.
Destul de îndeaproape?
Scoateţi-I de aici.
De fapt, am nevoie să rămân aici
până când îţi rezolvi promlema detectiv Matthews.
- Ce problemă? - Problema din camera aceea.
Aveţi grijă de el.
Liber.
Rahat.
- Ce? - Nu ştiu.
Rahat.
Cred că acela e fiul meu.
Rahat!
ÎI are pe fiul meu.
Ce dracu e aia?
Hei! Hei! Ce dracu e aia?
E fiul tău, Daniel. Ţi-I aminteşti, nu-i aşa?
Ştiu cine e, rahatule.
Ce caută pe ecranul acela?
Nu m-am mai uitat la ecrane de o vreme,
aşa că mi-e cam greu sa spun,
dar îmi imaginez că stă chircit într-un colţ
cu o privire pe faţă...
- Nenorocitule! - Nu, Eric. Stai.
Nenorocitule! Unde e? Unde e?
Unde e?
Asta e problema pe care va trebui să o rezolvi până nu e prea târziu.
Are cam două ore
până când gazul care se răspândeşte în sistemul lui nervos
începe să- i distrugă ţesuturile
şi începe să sângereze din fiecare orificiu al corpului.
O, da. O să fie sânge.
Zi-mi unde e.
E într-un loc sigur.
- Eric. - Am nevoie de un telefon.
- Eric, ascultă- mă o secundă. - Dă- mi un telefon!
- Ascultă, totul de aici se potriveşte profilului. - Trebuie să mă asigur.
Aţi apelat telefonul lui Daniel. Nu este aici, dar îi puteţi Iăsa...
Îmi pare rău.
Avem un cronometru aici.
Aduceţi geniştii, acum.
Hei.
Hei, trezeşte-te.
Hei.
Mă auzi?
Încă respiră.
Ce-i asta, arest la domiciliu?
- Suntem la puşcărie? - Nu.
- Asta nu-i puşcărie, omule. - Serios? Ţi-ai petrecut ceva timp în vreuna?
Da. Prea mult.
- Cineva să deschidă uşa! - Nu cred că ascultă cineva.
La naiba. Ce dracu e asta?
Cineva ascultă.
Nu.
Modelul acela de camere nu are sonor.
La naiba!
Cum poţi să te trezeşti într-o cameră şi să n-ai habar unde eşti?
Se pare că n-ai fost beat niciodată.
Am fost beat. Am petrecut trei ani la colegiu beat.
Asta nu e beţie. Asta e răpire.
Am văzut un film la TV săptămâna trecută.
Era un tip, reporter, care merge într-o zonă de război, da?
Se duce să doarmă în camera lui de hotel în prima noapte.
Bam! Când se trezeşte dimineaţa următoare, se află într-o celulă fără ferestre sau lumină.
Şi îşi petrece nouă ani în celula aceea.
Nouă ani? Vai şi-amar. Treci peste.
Cum adică "treci peste"?
Adică nu vă mai plângeţi atâta şi haideţi să facem ceva.
- Trebuie să ne calmăm cu toţii. - Taci! Gura!
Aud ceva.
Ce e asta?
Ticăie ceva. Aud ceva ticăind.
Hei, hei. Calmează- te. Calmează- te. Cum te cheamă?
Amanda.
- Unde mă aflu? - Nu ştiu.
Nimeni nu ştie. Cu toţii ne-am trezit aici, ca şi tine.
Nu!
- Nu! - Hei, e în regulă.
Nu!
- Ce? - La naiba!
Ce?
Ce cauţi?
Ce-i asta?
Tot ce treuie să ştiţi e aici.
Salutări şi bine aţi venit.
Sunt sigur că toţi vă întrebaţi unde vă aflaţi.
Vă asigur că, în timp ce locaţia voastră nu este importantă,
ceea ce aceste ziduri vă oferă este.
Salvare, dacă o meritaţi.
În trei ore începând de acum, uşile acestei case se vor deschide.
Din păcate, mai aveţi doar două ore de trăit.
În acest moment inhalaţi un gaz otrăvitor.
ÎI inhalaţi de când aţi ajuns aici.
Cei dintre voi care cunosc atacurile de la metroul din Tokyo
vor şti efectele devastatoare ale gazului asupra corpului uman.
Singura cale prin care puteţi scăpa de efecte şi puteţi ieşi pe uşă
e să găsiţi un antidot.
Există mai multe, ascunse în această casă.
Unul din ele e înăuntrul seifului din faţa voastră.
Toţi aveţi în posesie combinaţia seifului.
Gandiţi-vă bine. Numerele sunt în spatele minţii voastre.
Indiciul pentru a le ordona se află peste curcubeu.
Când veţi realiza ce aveţi cu toţii în comun,
veţi înţelege mai bine de ce sunteţi aici.
"X" marchează locaţia indiciului, deci căutaţi bine.
Să înceapă jocul.
- Cine-i ăsta? - Cum adică, gaz?
- Şi cum ai ştiut să găseşti asta? - Asta e o porcărie.
"Nu încerca să foloseşti cheia aceasta la uşa din camera aceasta. "
Dă- o dracului, omule.
- Da, dă- o dracului. Ce idee bună. - Nu, nu.
- Nu e o idee aşa bună. - Şi ce propui să facem, ha?
- Stăm aici? - Biletul zice să nu folosim cheia.
Pe cine crezi că- I doare undeva de bilet?
Asta e doar o glumă mare, şi mă pregătesc să o închei.
Ai face bine să începi să vorbeşti acum.
- Ce este asta? - E un joc.
Nu-i nici un joc! Omul ăsta tocmai şi-a pierdut creierii.
- Ne testează. - Cine ne testează?
Jigsaw.
- Cine dracu-i Jigsaw? - Tu nu te uiţi la ştiri?
- Nu. Cine e? - E un criminal în serie.
Nu, nu este.
Ne testează. Vrea să supravieţuim.
Dar trebuie să joci după regulile lui.
Te întreb din nou. De unde ştii toate astea?
Pentru că am mai jucat.
Vreau o echipă de tehnicieni aici, acum. Află de unde vin imaginile.
Ce vrei de la mine?
- Puţin din timpul tău, detective. - Nu am timp.
M- ai întrebat ce vreau, ţi-am răspuns.
Crede-mă când îţi spun că fiul tău e într-o grămadă de probleme.
Şi dacă ţi-aş da puţin din timpul meu? Ce s-ar întâmpla?
Vreau să vorbesc doar cu tine. Restul trebuie să plece.
- Astea-mi sunt condiţiile. - Nu. E locaţia unei crime. Nu pleacă nimeni.
Nu trebuie să părăsească clădirea.
Trebuie să plece doar din apropierea noastră cât timp am eu nevoie să vorbesc cu tine.
Dacă eşti de acord, îţi vei vedea fiul din nou.
Dacă nu-mi mai văd fiul, jur că- ţi rup gâtul.
Nu intenţionez să îmi bat joc de tine, dar am cancer.
Cum ai putea să îmi creezi mai multă durere decât simt acum?
Adu-i aici, acum.
Bun, tehnicienii sunt pe drum.
Ar trebui să ai originea semnalului cam într-o oră, poate două.
A zis că vrea să vorbească doar cu mine.
- Poate că ar trebui să vorbeşti cu el. - Pe dracu'.
Cinci minute, metoda clasică.
Nu o să răspundă la tratament violent. Ştii bine asta.
Nu subestima o metodă testată şi dovedită.
Eu sunt cea care lucrează la cazul acesta de la început.
Mi-am petrecut fiecare clipă reconstituind puzzle-ul.
Poate de aia nu ai o familie
şi nu poţi înţelege prin ce trece acest om.
- Nu. - Uite...
Nu vreau să vorbesc cu el
Ascultă, ţi-ai mai pierdut fiul odată
pentru că te-ai încurcat cu mine.
Nu o să se întâmple din nou.
Ce rahat.
Ce o să facem?
Fă- i pe plac. Câştigă timp.
Poţi să câştigi, Eric. ÎI poţi învinge.
- Haide. - În regulă.
...găsiţi un antidot.
Există mai multe, ascunse în această casă.
Unul din ele e înăuntrul seifului din faţa voastră.
Toţi aveţi în posesie combinaţia seifului.
Gandiţi-vă bine. Numerele sunt în spatele minţii voastre.
Indiciul pentru a le ordona se află...
Rahat.
Hei, aşteaptă puţin. Unde pleci?
Mă duc să găsesc un antidot şi plec de aici.
Ce? Antidot? Ai fost la bulău.
Ai vorbit cu gărzile care se ocupă de camere.
Ştii bine că nu există antidot pentru rahatul ăsta
la te uită. Uşile sunt încuiate.
Auzi? E lemn.
Tencuială. Nu e o fortăreaţă. E un rahat de casă.
Tot ce zic e să nu ne grăbim şi să gândim un plan de bătaie.
Auzi, dezvoltă tu planul, bine? Eu mă car de-aici.
Uite.
- Eşti în regulă? - Da, sunt bine.
N- aş face aia în locul tău.
Nu ştii ce-i în spatele uşii.
La naiba.
Rahat.
Eliberaţi camera.
Bine. Să vorbim.
Stai jos, Eric.
Vreau să ne jucăm un joc.
Regulile sunt simple.
Tot ce trebuie să faci e să stai şi să vorbeşti cu mine,
să mă asculţi.
Dacă faci asta destul timp, îţi vei găsi fiul
în sigranţă şi securitate.
Nu am făcut cunoştinţă. Numele meu e John.
- Credeam că îţi place să fii numit Jigsaw. - Nu, nu.
Poliţia şi presa mi-au dat porecla Jigsaw.
Eu n-am încurajat-o niciodata.
Piesele de puzzle pe care le tai subiecţilor mei trebuiau să fie doar un simbol
al faptului că subiectului îi lipseşte ceva.
O piesă vitală a puzzle-ului uman. Instinctul de supravieţuire.
Este foarte, foarte interesant, John,
dar chiar acum mi-ar face plăcere să vorbeşti cu mine...
Vorbesc cu tine.
Tu nu asculţi.
- Nu uita regulile. - Te ascult,
dar tot ce aud sunt aceleaşi rahaturi bolnave
care intervin cam după două secunde în fiecare interviu pe care I-am luat
vreunuia dintre voi, nemernicilor.
Asta e un mod interesant de a aborda munca poliţiei, nu?
Nu trebuia să mă convingi că suntem prieteni,
momindu-mă într-un simţ fals de siguranţă pentru ca eu să am incredere în tine?
E destul de greu să urmăresc manualul atâta timp cât îI ai pe fiul meu, John.
Manualul?
Ce vrei să- mi faci cu adevărat în momentul acesta?
Ce ai fi făcut acum cinci ani?
Ai fi urmat manualul atunci?
Mi-ai fi rupt falca cu lanterna?
Se pare că ştii o grămadă despre mine.
Ştiu că, odată, erai considerat un poliţist neînfricat.
Te simţi mai în siguranţă acum când stai în spatele unui birou?
Simt foarte multe lucruri acum.
Dar te simţi viu, aia simţi.
Şi acesta e scopul.
Poţi, te rog,...
...să- mi aduci un pahar cu apă?
Aş aprecia foarte mult gestul.
Căcat!
Bun, am stabilit
că abordarea macho nu o să deschidă uşa.
- Alte sugestii? - la uite cine vorbeşte.
Singura uşă pe care ştii să o deschizi se află între picioarele tale.
- De ce nu taci dracului din gură? - Haide, omule.
- De ce nu taci tu naibii din gură? - M-am săturat de rahaturile tale.
- Aşa, retrage-te, târfă! - Căcănar mic.
- Bulangiule! - Hei!
Ce o să faci? Aşa, aşa, corect, retrage-te!
Gata. În regulă. Nimeni nu înghite nimic de la nimeni.
Am stabilit asta.
- Ai găsit ceva? - Nu. Nimic.
Tatuajul de pe braţul tău, e din Joliet, aşa-i?
Da. Şi?
- Păi am fost şi eu închis acolo. - Sunt mândru de tine.
Şi tu? Care este închisoarea ta preferată?
Unde vrei să ajungi?
La faptul că nu ai ajuns aşa fiind profesoară la o şcoală generală, nu?
Suntem trei care au făcut puşcărie.
Cred că trebuie să ne concentrăm pe caseta aceea,
pentru că zicea că avem mai multe în comun decât ne imaginăm.
Eu zic că noi, cei trei cu puşcarie...
Hei! Am găsit o uşă.
Am nevoie de lanternă.
Acolo.
Ce naiba?
Rahat!
Hei!
- La naiba, copile. - Scuze.
- "Obi". - Ce dracu e un "Obi"?
Obi. E numele meu.
Bună, Obi. Vreau să ne jucăm.
Ani la rând i- ai ars pe cei din jurul tău
cu minciunile, înşelătoriile şi decepţiile tale.
Acum ai şansa să te mântuieşti
pentru jocurile pe care le-ai jucat cu alţii,
jucând unul de-al meu.
Înăuntrul dispozitivului din faţa ta sunt două antidoruri
pentru otrava care-ţi curge prin sânge.
Unul e cadoul meu pentru tine, pentru că m-ai ajutat să- i răpesc pe ceilalţi.
Al doilea poţi să- I donezi.
Totuşi, unul din ele vine cu un preţ.
Ţine minte, Obi,
odată ce-ai ajuns în iad, doar diavolul te mai poate ajuta.
Stai puţin. Cum adică "să- i răpesc pe ceilalţi"?
- De unde vrei să ştiu? - Pentru că tu ne-ai adus aici.
Maşina...
Era...
Ştiam că- I cunosc de undeva.
Eşti ultima persoană pe care am vazut-o înainte să mă trezesc aici.
Tu ne-ai făcut asta.
Eşti sigură că e el? Ar fi bine să fii.
Sunt sigură.
Ai fi făcut acelaşi lucru. Am făcut ce trebuia să fac.
Am să- ţi dau eu o opţiune.
- Ai cinci secunde să ne scoţi de aici. - Nu ştiu drumul.
Căcat! Tu ne-ai adus aici! Tu ne poţi scoate.
Nu, nu pot.
- Atunci eşti ca şi mort. - Şi tu.
N- o să... Stai, stai, stai! Aşteaptă, ascultă- mă.
Avem două antidoturi în fundul cuptorului.
- Pierdem timpul de pomană. - Pierdem timpul? Tu glumeşti?
M- a răpit în plină noapte.
Nici măcar nu ştim ce e în seringile acelea.
Eşti dornică să te înţepi în braţ ca să afli?
OK, staţi. Deci cine le primeşte?
Sunt două. Deci cine dintre noi primeşte antidotul?
Rezolvăm asta mai târziu!
Momentan tu te vei duce înăuntru
sau te voi omorî aici.
Rahat.
Dacă tot mă ameninţi cu un cuţit, ai putea măcar să mă şi tai puţin.
Se pare că mă duc acolo să iau seringile.
Dar primesc una.
- Una pentru mine. - Grăbeşte-te.
Haide, dragă. Voi puteţi să vă bateţi pe asta.
Mulţumesc, Obi.
Haide.
- Rahat, s-a închis uşa! - Deschide uşa!
Deschide uşa!
E încuiată. N-o pot deschide.
Deschide uşa!
Deschide dracului uşa! Nu-i amuzant!
Haideţi! Scoateţi-I de acolo!
Uşa!
Cuiul!
N- o pot deschide!
- Scoateţi-I de acolo! - Nu-i amuzant!
Foloseşte haina! Foloseşte dracului haina!
- Haide! Arde de viu! - Opreşte-I!
- Haide! - Întoarce! Întoarce!
Opreşte-I.
- Pune-te cu toată greutatea. - Opreşte-I.
Moare omul!
E o fereastră aici.
- Are antidotul. - Opreşte-I!
Scoateţi-I.
- Repede! - Deschideţi-I.
- La naiba! - ... sticlă sau ceva.
- Opriţi-I! - Rezistă, omule. O să te scoatem afară.
Rahat.
Opriţi-I! Opriţi-I! Opriţi-I! Opriţi-I!
Dă- te la o parte! Haide, mişcă! Mişcă!
Aici. Rahat! Haide!
Seringile!
Nu are seringile! Sunt încă înăuntru!
Vreau nenorocitele de seringi! Vreau nenorocitele de seringi!
Calmează- te.
- La naiba! - Seringile sunt deja topite.
S- au dus.
A avut o alegere.
Încă unul mort, Kerry.
Cât timp mai trebuie să pierdem cu nenorocitul ăsta?
Nu pierdem timp.
Facem exact ce trebuie să facem până ajung tehnicienii aici.
Mie nu mi se pare.
Vezi tu, d-le detectiv, teoria evolutiei a lui Darwin,
şi supravieţuirea celui mai puternic, bazată pe mica lui căIătorie în Galápagos,
nu îşi mai are rostul pe această planetă.
Avem o rasă umană care nu are capacitatea
sau dorinţa de a supravieţui.
- Ce dracu vrei? - E greu să rămâi calm, nu-i aşa,
când fiul tău se plimbă pe monitoarele acelea?
Pot să- ţi dau ce vrei tu, dar zi-mi ce naiba e.
Ţi-am zis ce vreau.
- Aminteşte-ţi regulile. - Nu, ai spus că vrei să vorbim.
Apoi ai zis că vrei să joci un joc. Vorbeşti, dar nu înseamnă nimic!
Care crezi că e leacul pentru cancer, Eric?
- Poftim? - Leacul pentru cancer.
- Care e? - Nu ştiu care e,
dar ştiu că nu constă în uciderea şi torturarea oamenilor
pentru propria ta plăcere bolnavă.
Eu n-am omorât pe nimeni în viaţa mea. Deciziile sunt ale lor.
Da, dar dacă- i pui unui om arma la tâmplă
şi-I forţezi să apese trăgaciul, tot crimă e.
De când e forţa o problemă pentru tine?
De ce eşti atât de disperat să- ţi primeşti fiul înapoi?
Pentru că e fiul meu.
Care a fost ultimul lucru pe care i I-ai zis înainte să pleci?
Du-te, atunci!
Se pare că certitudinea că fiul tău va muri
te face să acţionezi.
Să- i ierţi păcatele, să uiţi tot...
De ce suntem dispuşi să facem asta doar când o viaţă e în joc?
Întotdeauna mi-am iubit fiul. Asta nu s-a schimbat niciodată.
Nu, nu. S-a schimbat acum.
Vezi tu, conştientizarea morţii schimbă tot.
Dacă ţi-aş spune data şi ora exactă a morţii tale,
ţi-aş da toată viaţa peste cap.
Ştiu.
Îţi imaginezi cum e să îţi spună cineva să stai jos...
John Kramer.
...şi să te anunţe că mori?
Gravitatea acestui fapt?
Ceasul ticăie pentru tine.
Într-o fracţiune de secundă lumea ta s-a făcut praf.
Priveşti lucrurile altfel. Miroşi lucrurile altfel.
Savurezi totul, fie că e un pahar cu apă sau o plimbare în parc.
Ceasul ticăie, John.
Dar majoritatea oamenilor au parte de luxul
de a nu şti când va suna acel ceas,
şi ironia este că asta e ceea ce-i reţine din a-şi trăi viaţa.
Îi menţine somnambuli.
Îi face să bea paharul cu apă, dar nu-i lasă să- I guste.
Încă poţi să faci bine, John.
Da, dar putem să te facem pe tine bine?
Pe mine?
Eu nu pot fi făcut bine.
Eu am cancer.
Foloseşti cancerul ca pe o scuză pentru ceea ce faci?
Nu.
Nu cancerul m-a făcut să fac ceea ce fac.
Momentul în care am decis să- mi ia zilele
a fost cel care mi-a început munca
şi i-a adus însemnătate.
La naiba!
Am condus, la propriu, înspre suicid
şi am eşuat.
Corpul meu nu a fost destul de puternic pentru a respinge celulele cancerigene,
şi totuşi am supravieţuit unei căderi de pe o stâncă.
Dar spre surprinderea mea, eram viu.
Şi m-am decis să îmi petrec tot restul vieţii
testând materia naturii umane.
Înţelegi, Eric?
Ai o şansă să faci ceva. Fă- o corect, John.
Spune-mi doar unde e fiul meu.
Te voi ajuta.
Nu am nevoie de ajutorul tău, şi văd că încă nu ai înţeles.
Cei care nu apreciază viaţa nu merită să trăiască.
Fiul meu îşi apreciază viaţa.
Dar tu ţi-o apreciezi? O apreciezi pe a lui?
Oh, ce rahat!
Nu uita regulile
dacă vrei să- ţi găseşti fiul.
Unde sunteţi?
Nu, nu avem 15 minute.
Avem nevoie de locaţia transmisiei.
Hei, nu cred că ar trebui să ne oprim, bine?
Laura, mă auzi?
Asta e a doua oară când mă trezesc în cocina asta.
Crezi că poţi să stai în picioare?
Da, dar nu vreau.
Mai sunt atâtea de făcut.
Atâţia oameni de cunoscut.
Nu se poate termina aici.
Nu se va termina.
- Amanda, ziceai că ai mai trecut prin asta, da? - Poftim?
Tipul ăsta, oricine ar fi,
ai zis că ai mai jucat o dată şi ai supravieţuit.
Da.
Asta înseamnă că şi noi putem supravieţui.
Da.
Stai puţin. Amanda, de ce te-a ales?
Pentru că eram o drogată.
Şi partea amuzantă e că am trecut testul.
Dacă ai trecut testul, atunci de ce eşti din nou aici?
N- am fost bună cu mine însumi.
- De cât timp... - Am început în puşcărie.
- Pentru ce ai fost arestată? - Posesie de droguri.
Dar ai zis că...
Poate că ar trebui să vorbeşti cu poliţistul care m-a arestat.
Mă gândesc că n- ai fost arestat până acum.
Nu.
Adică am fost de câteva ori în belea, ştii cum e, înăuntru şi repede afară.
TatăI meu e...
E un om foarte dur.
Probabil că a pus pe jumătate din oraş să mă caute
doar ca să mă poată bate pentru că am dispărut.
Da.
Probabil.
Am găsit o uşă. Haideţi.
Haideţi. Trebuie să mergem.
E singura fără încuietoare, dar nu o putem deschide.
- Cum merge? - E blocată cu ceva.
Rahat.
- Lasă- mă pe mine. Mişcă, haide. - Vrei să te calmezi? lisuse!
Stai liniştită, bine?
Dacă e blocată, e o capcană.
Cucoană, toată casa asta e o capcană.
Evident că cineva nu a vrut să intrăm în camera asta.
- Si acum? - Am să mă întorc imediat, bine?
Orice am face, avem patru minute să o facem.
Bună, Xavier. Vreau să ne jucăm un joc.
Jocul pe care vreau să- I joc e foarte similar
celui pe care-I joci tu ca traficant de droguri.
Jocul oferirii de speranţă celor disperaţi pentru un preţ.
Cred că suntem de acord că situaţia ta este una disperată.
Aşa că îţi voi oferi speranţă.
Preţul pe care-I vei plăti este că va trebui să te târăşti prin aceeaşi mizerie
în care îi trimiţi pe clienţii tăi.
- Când ai intrat în camera asta... - Dumnezeule.
...a fost pornit un cronometru.
Când va expira timpul, uşa din faţa voastră va fi închisă pentru totdeauna.
- Doar găsind cheia... - Băieţi? Hei.
- Ce-i? - Priviţi.
...înainte ca timpul să expire o puteţi descuia...
- ... şi găsi antidotul dinăuntru. - Dumnezeule.
Vă voi da doar un indiciu pentru a găsi cheia.
E ca şi cum ai căuta acul în carul cu fân.
Să înceapă jocul.
Cineva trebuie să intre.
Cineva trebuie să intre dracului acolo.
Nu! Nu! Nu!
- Rahat. - Ce dracu faci?
- Stai. - Ce faci?
- Nu! Nu! - Ce mă- ta faci?
- Nu! Nu! Te rog! - Dă- i drumul acum.
Nu!
Rahat!
Dumnezeule.
Haide!
- Nu avem timp! - Rahat.
Ce dracu e cu tine?
Ce faci?
- Nu eşti normal. - Grăbeşte-te.
Rahat!
Haide!
Nu avem timp.
Caută naibii.
- Hai, hai! - Du-te dracului!
Ce dracu?
Cineva trebuie s-o ajute.
Ce naiba, oameni buni?
Căcat!
Nu. Nu. Nu.
Nu!
Nu. Nu!
Haide.
Nu, nu, nu.
- Târfa dracului! - În regulă. De ajuns.
Nu-i deloc de ajuns, omule.
Încetează cu căcaturile astea!
Ai ascultat caseta?
Ne cunoaşte. Ne ştie numele.
E ceva aici ce nu vedem.
Puşcăria.
Aţi zis că voi trei aţi fost la puşcărie.
Suntem patru.
- Pentru ce? - Nu contează.
Altcineva vrea să se confeseze?
Tu? Ai faţă de şcoală de corecţie.
Nu, niciodată.
În regulă.
- Hai să discutăm. - Nu.
Gata cu vorbitul.
Tot ce aveţi în comun e că mă ţineţi în urmă.
Am plecat.
- Unde-i echipa de tehnicieni? - Trebuie să ajungă din secundă în secundă.
De acum nu te mai ascult.
- Încă o secundă e prea mult. - Ascultă, ştiu cum gândeşte tipul ăsta, bine?
Se joacă.
Eric trebuie să rămână în joc încă puţin.
Uită- te la ceas.
Trebuie să începi să gândeşti în afara cutiei, sau fiul lui va sfârşi într-una.
Munca lui.
Dacă vrei să- i intri sub piele, aşa o faci.
Vreau să zic, se joacă cu noi.
E o ocazie de a fi auzit, de a fi studiat.
Ameninţă- I că- i distrugi munca.
Cum vei face rost de o condamnare fără toate dovezile astea, Eric?
N- am nevoie de rahaturile astea ca să te condamn.
Atunci continuă. Distruge-le.
- Le distrug. - Distruge-le pe toate.
Ţine minte doar că nu îţi vei salva fiul dacă o faci.
Îmi omori fiul, te omor pe tine.
Omoară- mă.
De ce să mai aştepţi? Amândoi ştim ce fel de persoană eşti.
- Plecaţi de aici. - Genul de om
care trage asupra unui suspect neînarmat.
De fapt, genul de om care plantează dovezi
pentru a putea obţine o condamnare.
Genul de om pe care îI părăseşte nevasta şi pe care îI urăşte fiul.
Taci în mă- ta din gură!
- Pregătiţi toate liniile către satelit. - Să mergem.
Ţi-a sosit echipa de tehnicieni.
La fix.
Ai face bine să speri să găsească sursa transmisiei.
Există ceva ce nu ţi-am spus, Eric.
Nu te mai ascult.
Poate că aş putea doar să- ţi arăt.
Dar, din păcate, va fi destul de dificil pentru mine să- I iau,
aşa că ai putea să- i rogi pe oamenii care ascultă în staţie
să ţi-I aducă, în locul meu?
Biroul maro.
Al doilea sertar de jos.
S- ar putea să nu îţi aminteşti de toţi oamenii aceia,
dar sunt sigur că ei te ţin minte.
Ai fost cei care i-a arestat pe fiecare dintre ei,
şi tu ai fost acela care a plantat toate dovezile
folosite la condamnarea lor.
Tu eşti cel care i-a închis.
Fiul tău joacă un joc
cu o grămadă de oameni care nu te plac foarte mult.
Ar fi păcat dacă ar afla cine este.
Toţi aveţi în posesie combinaţia seifului.
Gandiţi-vă bine. Numerele sunt în spatele minţii voastre.
Indiciul pentru a le ordona se află peste curcubeu.
Nenorocitul.
- Ce faci? - Nu m-am decis încă.
Ştii, celorlalţi le e frică de tine.
Bun.
Noi doi
ne putem certa ca la gura cortului,
sau ne putem înţelege şi afla cine ne face una ca asta.
Tu şi ceilalţi puteţi face ce vreţi.
Eu am găsit deja ce căutam.
Îmi aminteşti de mine.
Indiferent de cât de nenorocită e situaţia în care te afli,
întotdeauna îţi găseşti un duşman.
Ştii ceva? Am şi eu duşmani.
În afara acestor pereţi.
Şi mă caută.
Şi dacă nu mă găsesc, se duc după cei apropiaţi mie.
Familia mea.
Înţelegi?
Nu.
Nu înţeleg.
Sunt doar eu, şi aşa îmi place.
Acum, întoarce-te.
- Ce? - Întoarce-te.
Rahat.
- Nu, nu ne putem opri. - Rahat.
Dumnezeule.
Suntem aici de două ore. Dacă ce zice caseta e adevărat,
înseamnă că într-o oră, uşa din faţă se va deschide.
Nu o să rezistăm atâta timp.
Asta da atitudine de învingător.
Ştie despre ce vorbeşte.
Serios?
"X" marchează locul.
Poftim?
"X" marchează...
Marchează locul.
Acolo e răspunsul.
Ce cauţi cu el?
Acesta e taică- tau?
- Ce? ÎI cunoşti? - Da.
Este cel care m-a închis. M- a înscenat.
Zi-mi că nu e tatăI tău.
E în regulă. E în regulă.
Nu pot avea încredere în nimeni.
Voi doi sunteţi pe pielea voastră.
Acum ştiu ce avem în comun.
Amanda, te rog. Nu am ştiut.
Hei, puştiule! Amanda!
Unde sunteţi?
Nu mă Iăsa, te rog.
Trebuie să ne mişcăm.
Hei, puştiule!
Amanda!
Am găsit o cale de ieşire.
Opt.
Puştiule!
Nu fugi.
Eric. Eric.
Nu! Stai!
Lasă- mă!
Am încercat în felul tău.
Nenorocitule! Unde e?
Eric.
La naiba.
Aş vrea să mă duc acum, până când fiul tău nu începe să pişe sânge.
Acesta e acel Eric Matthews căruia i-au dat toate medaliile acelea.
Ajutor!
Ajutaţi-mă!
Dumnezeule.
Jonas.
Ajutaţi-mă! Ajutaţi-mă!
Ajutor!
Vă rog.
E în regulă.
- Ajută- mă. - E în regulă.
Nu. Nu.
Nu!
Nenorocitule!
Nu!
Amanda.
Nu te mai ascultă nimeni, nenorocitule.
Deschide gura. Deschide gura! Haide.
Foarte bine.
Acum o să- mi zici unde e?
Poftim?
Mai spune odată.
Jocul s-a terminat.
Te voi duce la casă.
Mă vei duce chiar acum. Chiar acum.
Te duc doar pe tine.
Pe nimeni altcineva.
Foarte bine. Doar noi doi.
- Cum ieşim de aici? - Este un buton pe zid.
Grăbeşte-te.
Nu mai e mult timp.
- Liftul! - Haide!
La naiba!
Asiguraţi depozitul acum!
- Să mergem! - La naiba.
Avem sursa.
Aici Kerry. Au plecat amândoi.
Dacă nu-mi găsesc fiul, jur că...
Kerry, au plecat.
Au pelcat dracului.
Da! Kerry. Avem originea semnalului. Avem locaţia casei.
- Rigg, am reuşit. - Ce?
237 North Hyde Crescent.
- Este North Hyde Crescent. - 237 North Hyde Crescent. Am înţeles.
Încotro acum?
Tot înainte.
Haide, haide. Unde eşti?
Fă dreapta pe Alfred.
Deschide naibii uşa!
Deschide uşa!
Nu aveţi unde fugi.
Tot ce vreau sunt numerele de pe cefele voastre.
Nu aveţi unde fugi! Hai, Amanda!
Nu o mai pot ţine.
Haide! Lasă- mă să intru!
Lasă- mă să intru!
Deschide uşa! Hai odată!
Ce facem?
Prima la stânga.
Ultima casă pe stânga.
Rahat.
Rahat!
Hai!
Haide, Amanda!
- Amanda, ce e? - E o uşă.
E un rahat de uşă.
Nu aveţi unde merge! Nu aveţi unde merge!
Haide!
Ajută- mă să mut asta.
N- o să vă rănesc.
Hai, Amanda!
La naiba, e încuiată!
Lăsaţi-mă să intru!
Hai, deschideţi uşa!
Hai odată!
Cheia. Cea pe care am găsit-o in casetofon.
Unde e? Unde e?
Căcat!
Jonas. Jonas a avut-o ultimul.
- Haide, Amanda! - Găseşte-o! Grăbeşte-te!
Hai!
Hai, deschide uşa!
Lăsaţi-mă să intru!
Eric, vei avea nevoie de cheia asta după ce vei intra în casă.
Unde naiba suntem?
Fugi! Fugi!
Daniel?
Daniel!
Daniel, trebuie să mergem!
- Trebuie să mergem! Haide! - Fugi.
În regulă, haideţi. Să mergem, să mergem.
Să mergem, să mergem, să mergem!
Hai, hai, hai!
- Holul e liber. - Am intrat.
Daniel!
- Parterul e asigurat. - Urcăm. Urcăm.
Kerry, suntem în casă. Repet, suntem în casă.
Nu te văd, sergent. Repet, nu te văd.
Repet. Nu te văd.
- Unde naiba e toată lumea? - Care e locaţia ta?
Rigg, mă auzi?
Bună, domnule Hindle.
Urmează- ţi inima.
Îmi doresc să fi verificat acolo mai întâi.
Ce dracu e asta?
Numele meu e Al-dracului-de-confuz. Care este al tău?
Am să- ţi omor soţul acum, Doamnă Gordon.
Nu vrea să ne tăiem Ianţurile.
Ce-mi faci? Nu!
Vrea să ne tăiem picioarele.
Nu! Dumnezeule!
Doare!
Nu!
Daniel!
Daniel, nu. Nu mă Iăsa.
Te rog.
A murit.
Nu mai contează.
Tot ce vreau e numărul de pe ceafa lui.
După aceea pe al tău.
Tu încă nu îţi ştii propriul număr.
Cum o să- I afli dacă nu ţi-I spun eu?
Daniel!
Rahat.
Fugi!
Rahat.
Daniel?
Încă nu te văd, sergent.
Rigg, mă auzi?
- Partea stângă liberă. - Partea dreaptă liberă.
Liber.
Încă nu te văd, sergent. Repet, nu te văd.
Nu e în direct.
Kerry, suntem în casa greşită!
Au fost morţi tot acest timp.
- Scoate-ţi echipa de acolo. - Să mergem.
Daniel?
Daniel.
Bună, Eric. Probabil că nu îţi aminteşti de mine,
Dar mi-ai schimbat viaţa odată.
M- ai trimis la închisoare.
Am fost vinovată de multe lucruri,
dar nu de acuzaţia legată de droguri pentru care m-ai închis.
N- ai de unde şti lucrurile pe care le pierzi când eşti închis.
A doua oară când cineva mi-a schimbat viaţa, eram vinovată.
Bună, Amanda.
Dar viaţa mea a fost salvată în acea zi.
- Ai zis că ai supravieţuit? - Da.
Mi-am găsit un tată, un lider, un profesor.
Trebuie să întâIneşti moartea
ca să poţi renaşte.
M- a ajutat.
Care e leacul pentru cancer, Eric?
Cei care nu apreciază viaţa nu o merită.
Leacul pentru moarte?
Răspunsul e nemurirea.
Daniel!
Creând o moştenire,
trăind o viaţă demnă de amintit, devii nemuritor.
Acum afli că roata s-a întors.
El a cerut cu tine.
- Ce mă- ta vrei? - Ţi-am zis deja.
El vrea să supravieţuim.
Vreau să joc un joc.
Trebuie să joci după reguli!
Regulile sunt simple.
Tot ce trebuie să faci e să stai aici şi să vorbeşti cu mine.
Poftim?
Dacă poţi să faci asta îndeajuns de mult, îţi vei găsi fiul
în siguranţă şi securitate.
Ce dracu e aia?
E fiul tău, Daniel. ÎI mai ţii minte, nu?
TatăI meu e...
E un om foarte dur.
Te declar nevrednic
de viaţa ce ţi-a fost oferită.
Cunoştinţa despre moartea iminentă a fiului tău
te-a făcut să- i ierţi toate păcatele.
De ce suntem dispuşi să facem asta doar când e o viaţă în joc?
Daniel!
M- am săturat să te ascult.
Nu uita regulile.
Taci dracului din gură!
Se joacă.
Nu vreau să vorbesc cu el.
Nu zici nimic.
Ştim amândoi ce fel de persoană eşti.
Aş vrea să mă duc acum până când fiul tău nu pişă...
Am să te duc la casă.
Daniel?
Există ceva ce nu ţi-am spus, Eric.
Eu voi continua munca lui John după ce va muri.
Daniel!
Haide. Distruge-le.
lar tu...
Daniel!
...eşti primul meu subiect.
Acum eşti închis,
neajutorat şi singur.
- Târfa dracului. - Jocul s-a terminat.
O să te omor!
Târfa dracului!
O să te omor!
Nu!