Hyvät naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi illan juontaja -
Kiri Pritchard-McLean!
Kyllä! Hei!
Tervetuloa tänne!
Mikä yleisö.
Rakastan tässä sitä, että olen ylpeä.
Aloitin koomikkona Luoteis-Englannissa.
Nousin työmiesten... Kyllä, katsokaa tuota.
He tappelevat parkkipaikalla, ja minä katselen.
Olen ylpeä siitä. Aloitin työmiesten klubeilla -
ja viikonloppuklubeilla, ja jos ne eivät ole tuttuja, -
maalaan teille kuvan.
Kaikki, joita pakenitte koulussa rehkimisellänne, -
ovat nyt kokaiinipöllyissä. Se on fiilis.
Kiva keikka minulle. En ole tottunut näin mukaviin keikkoihin.
Hammersmith Apollon ulkopuolella seisominen on uskomatonta.
Usein kun menen keikalle, ulkona on koira höyryttelemässä.
Olen tottunut sellaisiin keikkoihin. Tilassa on rahaa. Haistan sen.
Tässä tilassa on ihmisiä, joilla on puutarha edessä ja takana...
eikä jääkaappia kummassakaan.
Olen Pohjois-Walesista. Muutin takaisin sinne.
Muutin takaisin, kun halusin perustaa perheen.
Niin walesilaistytöt tekevät silloin.
Muutamme takaisin Walesiin. Siinä olemme kuin lohia.
Uimme ylävirtaan munimaan.
Muutetaan takaisin Walesiin, naidaan vähiten uhkaava mies, -
tehdään pari lasta ja kasvetaan leggingseihinsä.
Se on walesilainen tapa. Aivan.
En ole koskaan ollut varma, sopiiko se minulle.
Saanko kertoa jotain, joka sai minut haluamaan perheen?
En ole... Se on lääketieteellistä.
En mene yksityiskohtiin, mutta eräänä päivänä heräsin -
kroonisiin vatsakipuihini. Ne pahenivat päivän mittaan.
Lopulta tuntui, etten voinut enää seistä.
Soitin terveydenhuoltojärjestelmään.
Puhuin hoitajan kanssa puhelimessa. Hän oli mahtava.
Hän kertoi kaikki oireeni, ja kävi ilmi, että olin nälkäinen.
En tiedä, mikä se tunne oli.
Valtava asia, joka esti tulemasta äidiksi, on äitien näkeminen.
Se riittää. Tiedän, että teitä on paljon.
Yritätte viettää mukavan illan ja unohtaa sen.
Sanon sen, mitä ette saa sanoa:
"Tuo näyttää koiranpaskalta." Äitiys näyttää kamalalta.
Minusta tulisi isä silmänräpäyksessä. Totta kai tulisi.
Äitinä oleminen näyttää kovin epäpalkitsevalta.
Ainoa keksimäni työ, jossa on yhtä vähän työtyytyväisyyttä, -
on sillä tyypillä, jonka työ on maalata Golden Gate -silta.
Kun hän pääsee loppuun, hänen pitää palata alkuun.
Se, mutta silta kutsuu vanhaksi ämmäksi 15-vuotiaana.
Olen pelännyt perheen perustamista monesta syystä.
Biologisen perheen. Tiedän, että pelkään synnyttämistä.
Pelkään synnyttämistä mutta myös raskautta.
Tiedän, ettei se sovi minulle.
Mistäkö tiedän? Tiedän, miltä minusta tuntuu ison teen jälkeen.
Suoraan sanottuna en jaksa sitä yhdeksää kuukautta.
Kaikki ystäväni, jotka ovat eniten kaltaisiani -
eli valkoisia, etuoikeutettuja, työkykyisiä, cisejä -
ja yliopiston käyneitä feministivanhempia, -
ovat muuttuneet sen jälkeen asekelpoisiksi mulkuiksi.
Heitä on tietty ryhmä. Kutsun heitä "Äiteinä sanojiksi".
Tästä tulee epämukavaa. Aistin, että heitä on täällä.
Haistan Lucy & Yakin ilmassa.
Tunnette nämä ihmiset.
"Äitinä sanon, että Maailman kirjan päivä on menettänyt merkityksensä."
Kaverinasi sanon, että potkaisen sinua kohta päähän.
Näiden kavereiden kanssa riitelen eniten. Taannoin yhden kanssa.
Hän sanoi: "Minusta sinä lapsettomana naisena -
et voi välittää ilmastosta ja planeetasta yhtä paljon kuin minä."
"Cordelian syntymän jälkeen."
Haluan, että täällä on kireää.
Vaihdan nimen lavalla, mutta en tuota.
Tiedän, että hän katsoo tämän, eikä se haittaa.
Haluan kertoa, että lapsesi on mulkku. Niin.
Rankkaa, eikö?
Voit olla avaintason ykköstason mulkku.
"Cordelian syntymästä asti -
olen ymmärtänyt, että pitää suojella planeettaa seuraavalle sukupolvelle."
Arvostan hänen sanomaansa, mutta hän sanoo sen minulle.
Olen maanviljelijän tytär. Yhdeksän viime vuotta -
olen ollut vegaani ympäristösyistä.
Palaa luokseni, kun olet luopunut pekonista, ääliö.
Se on tilanteeni. Riitelin hiljattain toisen kanssa.
Siis taas saman naisen kanssa.
En usko hetkeäkään, -
että lasten saaminen ei muuta kaikkea.
Näkökulmaa ja prioriteetteja.
Hän käyttäytyy kuin valaistuminen olisi seurannut pään ulos tulemista.
Olen tuntenut hänet kauan. Hän on periaatteessa sama ihminen -
kuin 19-vuotiaina parkkipaikoilla Lambrinia tinatessamme.
Hän on sama ihminen. Hänellä on vain lapsi. Väittäisin, -
että elämä vauvan kanssa muistuttaa niitä vuosia.
Kyllä. Hän valvoo aamukolmeen -
ja yrittää saada välinpitämättömän tyypin imemään tissejä. Samaa eloa.
Onneksi pidätte siitä. Pelkäsin menettäneeni teidät vegaanina.
Sellaista sattuu, koska ymmärrän sen.
Ymmärrän, mitä vegaaneista ajatellaan.
Tein sen ympäristö- ja terveyssyistä.
Kun ryhdyin vegaaniksi, kesti ehkä kaksi tai kolme viikkoa, -
ja oloni oli heti parempi kuin teillä kaikilla.
Se tapahtuu nopeasti.
Tiedän, mitä tekisin.
Jos olisi biologisia lapsia, tekisin näin.
Etuoikeutetut ystäväni ja minä lankeamme tähän ansaan.
Olette ehkä huomanneet tämän.
Etuoikeutettujen naisten välillä on outo salainen kilpailu -
synnyttää mahdollisimman vähällä määrällä kipulääkettä -
ja kehuskella sillä somessa jälkeenpäin.
Se tekee oloni epämukavaksi. Sisäistettyä naisvihaa.
Tiedän, että niin käy.
Pariskunnan mies, koska vain cis-het-parit tekevät niin...
Mies laittaa statuksen, jossa lukee: "Olemme raskaana." Kiitos.
Et ole vittuakaan.
Ollaan rehellisiä. Kuuden vuoden päästä olet joka toinen tapaninpäivä.
Kritisoin isiä.
Se on hyvin epämukavaa.
Näen kohta jonkun Batmaniksi pukeutuneena parvekkeella.
Statuksessa he sanovat odottavansa lasta.
Puoli vuotta myöhemmin tulee toinen somejulkaisu -
vauvan syntymästä. Aina sama.
He julkaisevat kuvan vauvasta, mutta käyttävät vain yhtä kahdesta.
He joko julkaisevat synnytyksestä toimintakuvan, -
jossa vauva vedetään ulos uppomunan peitossa.
Se on paljon. En odottanut sitä.
Tai he julkaisevat kuvan vauvasta -
siistinä, nukkumassa, söpönä, pieni hattu päässä. Herttaista.
Tiedämme, miksi hänellä on hattu. Outo pää. Tiedämme kaikki.
Tiedämme, että pompula löytyy. Ette huijaa ketään.
Kuvan alla on yhdeksän kappaleen suurteos hevosenpaskasta -
tältä mulkerolta.
Se alkaa jotenkin näin:
"Vau." Kyllä, hänellä on nuttura. Olet oikeassa.
"Vau. Luulin kunnioittavani Tabathaa aiemmin..."
"Mikä soturi." He pitävät tuosta sanonnasta.
Pidän sanonnasta. Se antaa kuvan, että Tabatha -
on synnyttänyt koko ajan polvi kivellä -
ja katsonut itään miekka kädessään.
Niin ei ole käynyt. Hän on synnyttänyt.
Isä on seissyt siinä -
avoimesti itkemässä Coldplayn levyn soidessa tauotta.
Ei miekkaa, mutta hänelle on annettu pieni verkko -
poistamaan kakat kahluualtaasta. Se on hänen työnsä.
"Mikä soturi."
"Ophelia-vauva syntyi tähän maailmaan kello 10.06."
"Hän painoi 3,04 kiloa."
En tiedä, miksi käytämme yhä sitä mittayksikköä lapsille.
Siitä ei ole hyötyä minulle, koska en halua sulattaa vauvaasi.
Tämä on huono juttu, mutta olen ylimielinen.
En ole nähnyt vauvan painoa ajattelematta: "Voisin kakata sen."
"Voisin kakata sen. Kutsut häntä Opheliaksi."
"Kutsun sitä liharavintolan jälkeiseksi päiväksi. Siitä on kyse."
"Hän painoi 3,04 kiloa. Synnytys kesti 86 tuntia."
"Hän teki sen puolikkaalla parasetamolilla."
Mitä? Tarvitsen kaksi, jotta saan kengät jalkaan aamulla.
En kestä sitä. Vihaan sitä, että se palkitaan.
Tehkää synnytysmatkastanne millainen haluatte, -
mutta älkää antako kenenkään painostaa tekemään sitä väärin.
Emme tee tätä missään muualla.
Jos menisitte töihin maanantaina, työkaverinne tulisi luoksenne -
ja kertoisi viikonloppuna poistetusta sappirakostaan, -
sanoisitte: "Kamalaa. Se lieni tuskallista."
Hän sanoisi: "Ei hätää. Purin vain nahkaremmiä, kuten luonto tarkoitti."
Hän joutuisi oikeutetusti pakkohoitoon.
Haluan muistuttaa, että Tabatha synnyttää Isossa-Britanniassa, -
jossa meillä on onneksi ilmainen terveydenhuolto.
Jos minulla olisi biologisia lapsia, haluaisin olla ilmaiseksi -
perseet olalla synnytyksen aikaan.
Kiitos paljon.
Olkaa omia itsejänne. Kunnioitan matkaanne, -
mutta henkisesti haluan pois tältä planeetalta.
En ole käyttänyt huumeita. Kokeilen.
Silmääni, perseeseeni, mikä vain on nopeinta.
Haluan minusta roikkuvan paljon neuloja kuin Kerplunk-pelistä.
Kumppanini ja minä olemme jumissa.
Rakastamme lapsia ja olemme aina kuvitelleet lapsia tulevaisuuteemme.
Emme halua olla biologisia vanhempia. Kävi niin, -
että päädyimme kysymään viranomaisilta sijaisvanhemmuudesta.
Se onnistuu soittamalla valtuustolle. Sama numero kuin jäteastioille.
Se ei ole oikein.
Soitetaan numeroon ja kysytään: "Saisinko lapsen?"
He yhdistävät oikealle henkilölle ja lähettävät kursseille.
Menimme ensiapukurssille. Antakaa aplodit. Ensiapulaisia?
Selvä. Melko innoissanne. En ole sitä mieltä ensiavusta.
Ajattelen ensiavusta samoin kuin tissirunkkauksesta.
Minä pystyn siihen.
Olen pätevä.
En ole innoissani, jos joku kysyy.
Paikallisessa altaassa se ei ole mahdollista.
Jotkut ovat tuoneet äitinsä.
Istuneet äitinsä vieressä tissirunkkausvitsini aikana.
Se on hyvin epämukavaa, mutta hän on tehnyt sen.
Älkää taputtako. Siltä se kuulosti.
Ensiapukurssi oli kiehtova. Se oli lasten ensiapu, -
joten piti katsoa ensin netistä. Se oli vaikeinta.
Lapsinäyttelijävideoissa he nauroivat avoimesti, -
kun heidät laitettiin kylkiasentoon.
En voinut hyväksyä sitä ja tajusin syyn. Olin ennen draamaopettaja.
En ole koskaan välittänyt, onko lapsinäyttelijä elänyt vai kuollut.
Se oli ongelma. Sitten teimme käytännön osuuden.
Hyödyllistä. Opimme käyttämään defibrillaattoria.
Niitä tydyy-juttuja. Mahtavia.
Niitä on puhelinkopeissa Walesin maaseudulla -
sairaaloiden sijaan. Se toimii hyvin.
Defibrillaattorit ovat jänniä:
jos saa sydänkohtauksen defibrillaattorin lähellä, -
selviää todennäköisemmin, jos on mies.
Tämä on täysin totta. Kerron tämän tietoiskuna:
defibrillaattorin toimimiseksi pehmusteet pannaan paljaalle iholle.
Ihmiset antavat ensiapua lyyhistyneelle naiselle.
Päästäkseen käsiksi paljaaseen ihoon pitäisi riisua mekko tai paita.
Sitä antavat ihmiset panikoivat -
ja sanovat: "Antakaa hänen kuolla arvokkaasti."
Sanon nyt naisena -
hyvin selvästi julkisesta sydänkohtauksestani postissa:
jos olen lähellänne ja kaadun ja olette defibrillaattorin lähellä,-
olkaa kilttejä ja ottakaa ne esiin.
Kaksi lempiasiaani ovat:
elän ja kaikki näkevät tissini. Olen innoissani.
Kävimme kaikki kurssit, ja sitten sosiaalityöntekijä arvioi meidät.
Kysyttiin paljon uusia kysymyksiä:
"Millaisen koulutuksen olet saavuttanut?"
Mietin: "Jestas. Minulla on nelonen nykyaikaisessa teatterissa."
Kyllä, Salfordin yliopistosta.
Kun tarkastin lomakkeen jälkeenpäin, siinä luki: "Ei arvioitu".
Niin, reilua.
Teimme arvion. Kun menimme paneeliin, -
asiantuntijaryhmä sanoi: "Voitte olla sijaishoitajia."
Sanon ylpeänä, että neljä viime vuotta -
olemme olleet paikallisia sijaishoitajia -
ja tarjonneet sijaishoitoa eli lyhyitä vierailuja.
Minun pitää aina... Kiitos paljon. Ihanaa.
Mainitsen aina sijaishoidon, -
koska muuten ihmiset kysyvät: "Missä lapsi on nyt?"
Tuotekojulla itkemässä, jos ei osta mitään.
Kävelkää ohi ja selittäkää, mikseivät he voi syödä illallista tänään.
Syy, miksi haluan aina puhua sijaishuollosta lavalla -
on se, että Britanniassa on 100 000 nuorta sijaiskodissa.
Enemmän kuin koskaan. Se on noussut vuosikymmenen ajan.
Sijaisperheet kaatuvat. Haluan kaikkien harkitsevan sitä, -
koska kirkko on hyvin laaja.
Käytän värväysfraasia, jota käytetään kotona Pohjois-Walesissa.
Taisin huomata virheen heidän viestinnässään.
He sanovat: "Älkää sulkeko itseänne pois. Me suljemme teidät pois."
Loistavaa. Laittakaa minut listalle.
En myöskään aio halveksia teitä.
En sano, että jos teistä tulee sijaishuoltajia, -
ettei se ole haastavaa.
Lupaan, että tapaatte huikeita nuoria ihmisiä -
ja se on syvällisin ja elämää mullistavin tapa -
saada 40 prosenttia pois kunnallisverosta. Aivan.
Tarkoitan sitä todella.
Olette olleet mahtavia. Oletteko valmiita loistoesitykseen?
Kyllä olette.
Lavalle tulee fantastinen stand-up-koomikko.
Villiintykää Eshaan Akbarille!
Kyllä! Apollo, pitäkää ääntä!
On hienoa olla taas Apollossa. Olen puuhaillut paljon.
Saan matkustaa ympäri maailmaa tämän huikean työn takia -
kertoakseni vitsejäni muissa maissa.
En halua kehuskella, mutta kävin hiljattain Belfastissa.
Nousin taksiin Belfastissa. Pieni tiedote, Lontoo.
Belfastissa osa taksikuskeista on valkoisia.
Ajattelin: "He varastavat työpaikkamme. En voi uskoa tätä."
"Heistä tulee pian lääkäreitä. Uskomatonta."
Belfast ei ole monipuolisin paikka.
Kunhan on intialainen ravintola, kaikki on hyvin.
Olin siellä muutaman päivän. Tarvitsin leipää.
Menin kauppaan ja käännyin käytävän kulmasta.
Käytävän toisessa päässä oli toinen ruskea mies.
En voi uskoa tapahtunutta.
Näin toisen ruskean miehen toisessa päässä. Katseemme kohtasivat.
Samaan aikaan, sanomatta sanaakaan, me molemmat...
Se oli vain vaisto. En voi uskoa, että todistin stereotyypin todeksi.
On noloa, että todistin stereotyypin todeksi, -
mutta siinä on jotain mukavaa, -
että näin samanrotuisen miehen vieraassa paikassa.
Tiedostimme toistemme olemassaolon sanattomasti.
Kyse on turvallisuudesta. Kaikilla roduilla on se.
Aasialaisten kanssa on...
Jostain syystä mustat haluavat laittaa kyljen eteen -
ja nostaa leukansa ilmaan.
Valkoisilla ihmisilläkin on sellainen.
Panette huulenne katoamaan.
Kaiken kattavalla lomalla: "Joo."
Eräs hauskimmista jutuista tapahtui Belfastissa.
Menin keikalle. Sen jälkeen parille oluelle.
Sitten menimme klubille. Rakastan juomissessioita.
Niin paljon, että minua kutsutaan Seshaan Akbariksi. Rakastan juomaa.
Menin klubille, ja siellä soitettiin lempimusiikkiani.
Ostin lempicocktailini, Sex on the Beachin.
Menin tanssilattialle. Katsoin DJ:tä. Hän teki näin.
Hän ei ole edes aasialainen. Miksi hän teki niin?
Hän muuttui heti...
Valkoiset sanoivat: "Kiesus, se on sinun kappaleesi!"
Ainoa toinen ruskea mies kysyi: "Mitä teemme, ystäväni?
"Seurasitko minua kaupasta?"
Tätä yhtä kappaletta ei voi soittaa joka kerta meidät nähdessään.
Etelä-Aasiassa on rikas musiikkikulttuuri -
ajalta ennen länsieurooppalaista musiikkia.
Sitarin ansiosta kitara on olemassa.
Tabla on syy rumpujen olemassaoloon.
Sitten varastitte soittimemme -
ja rajoititte koko kulttuurini tähän yhteen hiton kappaleeseen!
Minä ja Raj sanoimme: "Se on bängeri. Mennään."
Antakaa ihmisille, mitä he haluavat.
Kuten sanoin, olen matkustellut paljon. Yksi juttu:
kun matkustan ja kävelen rajatarkastuksesta, -
he näkevät ison ruskean, seksikkään karhun.
Kiitos, kaksi ihmistä.
Älkää halveksiko minua!
He näkevät vain ison ruskean seksikkään karhun.
Synnyin ja vartuin Englannissa.
Ulkomailla kannan englantilaista herkkyyttä, syyllisyyttä...
ja häpeää.
Oletteko katsoneet nyky-Britanniaa?
Se on paskaläävä. Kävin keikoilla Dubaissa.
Onko kukaan käynyt Dubaissa? -Kyllä!
Arabiemiirikunnat itsenäistyivät 1971. Aavikolla on luistinrata!
Paikalliset eivät juo alkoholia, koska kaikki toimii.
Vain ulkomaalaiset juovat, -
koska he eivät voi uskoa, että kaikki toimii.
Dubaissa poliisit ajavat Maserateilla.
Ne ovat 100 000 punnan superautoja.
Poliisit ajavat Maserateilla. Olin hämilläni.
Kutsuin yhtä poliisia: "Tule tänne."
"Ei. En rakenna tuota."
Sanoin: "Tule tänne. Olet poliisi."
"Miksi Maserati? Se on superauto."
Hän katsoi kuin maailman suurinta kusipäätä.
Sanoin: "Selitä. Olet poliisi. Miksi ajat Maseratilla?"
Hän katsoi minua: "Jahtaamme ihmisiä Ferrareilla."
"Jestas, rikoksetkin ovat parempia täällä!"
Mitä poliisimme tekevät? He ovat Vauxhall Astroissa -
ja jahtaavat ihmisiä skoottereilla, jotka varastavat B&M:stä.
Näin nolo siitä tuli.
Iso-Britanniahan tunnetaan kolonialismista ympäri maailmaa.
Sen jälkeen olemme pudonneet. Rikoksemme ovat säälittäviä.
Kun kuvasimme kuusi viikkoa sitten, minut melkein ryöstettiin.
Ei edes oikeasti. Juttu on näin.
Kenet täällä on ryöstetty? Muutama teistä.
Loput teistä, joita ei ole, se tapahtuu pian. Ei.
Minäpä kerron, mitä tapahtui. Kävelin keikalta juna-asemalle.
Kun kävelin juna-asemalle, näin kaksi rikollista skootterilla.
Hämisvaistoni heräsivät, koska olen getosta.
Mies on Itä-Lontoosta. Whitechapelista. Mennään!
Whitechapel tai perheeni mukaan "ruskea moskeija".
Olen Itä-Lontoosta. Tiesin, mitä tapahtuisi.
Näillä pahoilla tyypeillä on taka-ajatuksia.
He haluavat ehkä puhelimeni.
"Eshaan, tee näin. Pane puhelimesi taskuusi."
"Varmista, että puhelimesi on poissa näkyvistä."
Kun laitoin puhelimen taskuuni, skootteripojat ajoivat viereeni.
Yksi yritti tarttua puhelimeeni ja vaistomaisesti tarttui käteeni.
Minäkin tartuin vaistomaisesti hänen käteensä.
Hän kompuroi pois skootterin perästä.
Perjantai-iltana Lontoossa me vain pidimme toisiamme kädestä.
Mietin: "Tämä on sinun hetkesi."
"Isäsi tuli tähän maahan 1960-luvulla."
"National Frontin jäsenet puukottivat häntä."
Hän on kyllä aika ärsyttävä.
"Nouse ylös ja näytä, miten teet sen Itä-Lontoossa."
"Näytä hänelle, ettei gettoväelle ryppyillä."
Apollo, ilahdutte varmasti kuullessanne tehneeni juuri niin.
Kun pitelimme toisiamme käsistä, -
katsoin häntä ja sanoin: "Älä tee noin enää."
On hauskaa. Elämä hymyilee. Olen hyvin onnellinen.
Viime kesän aikana remontoin taloani.
Tienaan vähän. Aletaan remontoida taloa.
Rakentaja tuli kotiini.
Heteromiehet yleisössä, en tiedä, mitä ajattelette tästä, -
mutta kun kotiini saapuu mies, joka tekee omaani alfamaisempaa työtä, -
kuten rakentaja, rappaaja, pornotähti tai mikä vain, -
minun on muutettava puhetapaani.
Siten he pitävät minusta tarpeeksi antaakseen hyvän hinnan.
Tämä tyyppi tuli kotiini. Hän ylitti kynnykseni.
En tiedä, mitä minulle tapahtui. Aloin puhua kuin pulu -
imitoimassa Danny Dyeria. Sanoin: "Miten menee?"
"Miten menee, poika?"
Aloin koputella seinille ja potkia tavaroita ensi kertaa.
"Hittolainen, tämän laatat pitää vaihtaa."
Sitten tanssin two-stepiä. Kysyin: "Mitä tuumaat?"
Menin suoraan ovelle: "Mitä tuumaat, poika?"
Saatko minulle hyvän diilin? Luuletko saavasi Akbarille...
kunnon diilin, poika?
Hän katsoi minua: "Olen Liettuasta. En ymmärrä, miksi teet näin."
En erota valkoisia toisistaan. Olette kaikki samanlaisia.
Teen tällaista. Sitä kutsutaan koodinvaihdoksi.
Etnisen vähemmistön edustajat ymmärtävät sen, -
kun puhutaan tietyllä tavalla ystäville ja perheelle.
Valkoisetkin tekevät niin.
Puhutte normaalilla äänellä ystävillenne ja perheellenne.
Puhelinäänellä kollegoille ja asiakkaille.
Normaali ääneni on: "Hei, Apollo. On ilo olla täällä."
"Kiitos. Tästä tulee hieno ilta."
Puhelinääneni on: "Tervetuloa First Directiin. Vahvistakaa..."
Huomasin joutuvani vaihtamaan koodia paikassa, -
jossa vihasin eniten sen vaihtoa.
Menin valkoisten intialaisravintolamekkaan Dishoomiin.
Jestas! Te paskiaiset rakastatte tätä paikkaa!
"Oletko maistanut mustaa dahlia? Kuolettavan hyvää." Hiljaa!
Minulle jauhettiin Dishoomista. Sanoin:
"Käyn katsomassa ravintolaa." Katsoin ruokalistaa.
Ruokalista näytti ihastuttavalta. Tarjoilija tuli. Sanoin: "Hei."
"Saisinko bheliä, murgh malaita ja rumali rotia?"
Siobhan, "diversiteettitarjoilija"...
Hän sanoi: "Olen pahoillani, en kuullut."
Sitten minun piti tilata oman kansani ruokaa -
mahdollisimman englantilaisella aksentilla.
Ämmältä, joka ei osaa edes lausua nimeään kunnolla. Sio-pan.
Mitä me teemme?
Sääntöjä ei voi vain muuttaa!
"Olen pahoillani. Tämä on minun syytäni."
"Saisinko kasvisbhelin..."
"kana- murgh malain..."
"Murgh on eteläaasiaksi 'kana'. Sanon vain saman asian."
"Kuin sanoisi chai-tee tai... Ei sillä ole väliä."
"Saisinko rumali roti -leivän, kiitos?"
Siobhan vastasi: "Erinomaisia valintoja."
Tiedän! Ruoka on minun!
Olette olleet mahtavia!
Olen Eshaan Akbar! Hyvää illanjatkoa!
Antakaa aplodit Eshaan Akbarille!
Oletteko valmiita toiseen ilmiömäiseen esitykseen?
Tervetuloa lavalle, Angela Barnes!
Hyvää iltaa. Miten menee? Kaikki hyvin?
Hyvä. Rakastan tätä show'ta.
Hienoa, että lähditte kodeistanne katsomaan livekomediaa.
Tämä merkitsee meille paljon, koska totta puhuen, -
jos en olisi täällä sopimuksen velvoittamana, -
olisin katsomassa "Kukkua vai kakkua?" -sarjan kolmoskautta.
Oletteko katsoneet sitä?
Se on parasta, mitä Netflix on tehnyt.
Se paskoo "Baby Reindeerin" päälle. Se on loistava.
Jotkut katsovat minua: "Mikä se on?" Kerroin jo. "Kukkua vai kakkua?"
He tuovat esineen, ja joskus se on kakku.
Joskus se ei ole kakku.
Sen nimi on "Kukkua vai kakkua?"
Nimetty sen mukaan, mitä miettii sitä katsoessaan.
Nerokasta. Tehdään se kaikille ohjelmille.
Ei enää "Strictly Come Dancing".
Nyt sen nimi on "Luuletko heidän tekevän sitä?"
On kiva olla täällä. Kiitos.
On kiva päästä pois kotoa. Olen melkein 50.
Täytän 50 ensi vuonna. Hurrauksenne kelpaa.
Yksi yllätyksen henkäys olisi ollut kiva, mutta antaa olla. Ei haittaa.
Vanheneminen ei haittaa. En tunne oloani erilaiseksi.
Muistatteko, kun olitte teinejä, ja ikäiseni ihmiset sanoivat asioita, -
kuten: "Tunnen päässäni samoin kuin sinä."
"Vedä vittu päähäsi, isoäiti. Emme ole samanlaisia."
Ei tunne oloaan erilaiseksi. Maailma kertoo, että vanhenee.
Sitä on omissa oloissaan ja eräänä päivänä lukee Wikipediaa -
ja näkee eläneensä pidempään kuin kahdeksan Blue Peter -koiraa.
Se on liikaa. Tunsin itseni muinaiseksi.
Viime vuonna oli Kurt Cobainin kuoleman 30. vuosipäivä.
Se tapahtui 30 vuotta sitten. Tunsin itseni ikivanhaksi siksi, -
että muistan sen päivän, koska olin kova Nirvana-fani.
Olin pubissa ystävieni kanssa, kun eräs tyyppi tuli sisään:
"Jestas, Kurt Cobain on kuollut."
Ainoa tapa selvittää, oliko se totta vai ei, -
oli pyytää baarimikkoa panemaan Ceefax-tekstitelevisio päälle!
Jos olette alle 30-vuotiaita, se on kuin internet mutta perunassa.
Ette taida tuntea vanhenevanne. Jotkut asiat muuttuvat vanhetessa.
Syntymäpäivälahjat muuttuvat paskoiksi heti 40-vuotiaana.
Se on helppoa. On helppoa antaa lahja yli 40-vuotiaalle.
Pitää vain järjestää tapaaminen.
Saada heidät ulos talosta pubiin, elokuviin tai teatteriin.
Tämä on tärkeä osa. Tämä on lahja.
Vuorokausi ennen tapaamista -
lähettäkää tekstari, jossa lukee: "Voimmeko sopia uuden ajan?"
Se on paras tekstari, jonka saa yli 40-vuotiaana.
Ei tarvitse lähteä kotoa, eikä syy ole teidän. Jösses!
Älkää käsittäkö väärin. Meillä on hauskaa, -
mutta tässä huoneessa ei ole ketään yli 40-vuotiasta, -
joka ei olisi ollut moksiskaan, jos tämä ilta olisi peruttu.
Hyvä on. Olen alkanut osallistua saksan keskustelukursseille netissä.
Minullahan on elämä, ja...
Rakastan muuten saksan kieltä. Se ei saa hyvää julkisuutta.
Kuten espanja, ranska tai italia. Se ei ole seksikästä.
Kyse on perspektiivistä. Pidän kovasta ja tehokkaasta.
Saksan kielessä on nerokkaita sanoja.
Opin yhden hiljattain: Backpfeifengesicht.
Se tarkoittaa "kasvoja, jotka tarvitsevat läimäyksen".
Heillä on sana Jacob Rees-Moggille. Kaunista.
Kyllä.
Kieli on kaunis. Rakastan saksalaisia.
Olen germanofiili. Se on pakkomielteeni.
Koko kansaa ei voi yleistää, mutta pidän saksalaisissa siitä, -
että heillä on maalaisjärkeä.
He ovat järkeviä. He sanovat niin itsestään.
Alles in Ordnung, "kaikki on järjestyksessä".
Pidän väestä, jolla on minulta puuttuvia ominaisuuksia.
Siksi pidän laulavista tai maalaavista ihmisistä -
tai yhden palan Viennettaa syövistä -
ja loput pakastimeen laittavista. Ihailen niitä ominaisuuksia.
Rakastan saksalaisten ristiriitaisuutta.
Saksalaiset ovat järkeviä, -
mutta heillä on myös eniten nudisteja asukasta kohti.
Kanariansaarilla lomailleet voivat kertoa, -
että siellä on vain englantilaisia pubeja ja saksalaisia peniksiä.
Heillä on omat rantansa.
FKK-rannat. Freikörperkultur, "vapaan ruumiin liike".
Kerron tästä vain, koska luin heistä jotain hiljattain.
Jaan tämän, koska mies, joka aloitti sen liikkeen -
eli nudistiliikkeen 1920-luvulla Saksassa, -
oli oikeasti nimeltään Adolf Koch.
En voi olla miettimättä Adolf Kochia 1920-luvun Saksassa, -
koska luulen, että jossain vaiheessa -
hän mietti: "Onpa noloa. Aloitin nudistiliikkeen."
"Sukunimeni tarkoittaa englannin slangissa miehen sukuelimiä."
"Onneksi minulla on normaali etunimi."
Hän ei tiennyt, mitä 20-luvulla tapahtuisi.
Siitä tietää, että Hitler on pahin diktaattori.
Hän pilasi Adolfin nimen. Vauvaa ei voi enää kutsua Adolfiksi.
Vauvaa voi yhä kutsua Benitoksi ja Josefiksi.
Ystäväni sanoi: "Vauvaa voi yhä kutsua Pauliksi."
"Pauliksiko?" "Paul Pot." Se ei ole hänen nimensä.
Se on maalaisjärkeä, koska minulla ei ole sitä.
Synnyin ilman sitä. En kuulu heihin.
Kun olin 22, kadotin kengän matkalla töihin.
Aivan, toistan sen. Kadotin kengän matkalla töihin.
Olin töissä Lontoossa. Nousin junaan.
Kun astuin junaan, kenkäni putosi jalastani -
ja meni junan alle. Käännyin astuakseni ulos, -
mutta ovet sulkeutuivat.
Nyt menen Lontoon keskustaan yksi kenkä ja pinkki sukka jalassa.
Olen ruuhka-ajan junassa. Kaikki näkivät sen.
Olemme Lontoossa. Kukaan ei sanonut sanaakaan.
Koko vaunu katsoi ja teki näin...
Piti tehdä päätöksiä: "Mitä teen?"
Jatkanko matkaani töihin? Jos teen niin, se on yksi...
Minulla on vain yksi kenkä. Ei hämminkiä.
Jos haen kenkäni, myöhästyn töistä. Sitten toinen päätös.
Kumpi näyttää hullummalta: yksi kenkä vai ei kenkiä?
Ei kenkiä on vähemmän häiriintynyttä. Laitoin toisen kengän käsilaukkuuni.
Menin töihin enkä aiheuttanut hämminkiä.
Koko päivä yksi kenkä jalassa. Olisin ehkä selvinnyt siitä, -
jos työni ei olisi ollut kodittomien tukihenkilö.
Ei maalaisjärkeä. En ole sellainen.
Tiedättehän, mitä tarkoitan maalaisjärjellä?
Ihmisillä, jotka sanovat: "En koskaan käytä reseptiä." Haistakaa paska.
Miten osaatte taikoa asioita? Ei voi olla totta.
Totta puhuen en ole kotimme kokki.
Mieheni on. Jos hän jättäisi minut, kuolisin kahdessa viikossa.
Sain joululahjaksi Gordon Ramsayn keittokirjan.
En mieheltäni. Se olisi passiivis-aggressiivista.
Ajattelin kokeilla sitä. Luulin, että se olisi kuin ohjekirja.
Se auttaisi askelten kanssa, mutta ei.
He olettavat, että minulla on maalaisjärkeä ja tietoa.
Siinä luki esimerkiksi: "Käytä kuorimaveistä."
Gordon, teit aikamoisen oletuksen.
Minulla on leipäveitsi -
ja se, joka ei ole leipäveitsi. Ne minulla on.
Tai hän sanoo: "Lisää nokare voita."
Olen pahoillani, Gordon. En tiedä, miten iso nokareesi on.
Minulla ei ole maalaisjärkeä. Se oli ongelma minun ja isäni välillä.
Isälläni oli maalaisjärkeä, Häntä ärsytti, -
koska hän luuli, että olin tahallani tyhmä.
Hän sanoi esimerkiksi: "Luojan tähden, Angela, ajattele."
"Ajattele." Ihan kuin se olisi ongelma, -
etten vaivautunut ajattelemaan.
Tajuan nyt tässä iässä, että ongelma on päinvastainen.
Kyse ei ole liian vähän ajattelemisesta.
Ajattelen liikaa. Minulla on ADHD. Toki on, olen koomikko.
Se on niin kuin sanottu. Tunnen tuulenvireen, kun silmänne pyörivät.
Jos pyörittelitte silmiänne heti ADHD-mainintani jälkeen, -
olette niitä, jotka sata vuotta sitten -
olisivat pakottaneet lapset oikeakätisiksi. Vitut teistä.
Ihmiset suuttuvat siitä.
"Koomikot kertovat ADHD:staan. Kaikilla ei voi olla sitä."
Voipa! Siksi olemme koomikkoja!
Siihen on syynsä, miksi olen täällä ja te siellä.
Yritimme saada kunnon töitä, mutta menetimme kenkämme!
Olen aika ahdistunutkin.
En tiedä, välittyykö se energia minusta.
Olen ahdistunut... Tulin kohdusta sellaisena.
Olin ahdistunut lapsi, mutta olin lapsi 1980-luvulla.
Silloin ahdistusta ei ollut. Sitä oli murehtija.
Päähoito 1980-luvulla murehtivalle lapselle -
oli se, että yksi tai molemmat vanhemmat sanoivat:
"Kokoa itsesi, tai annan aihetta huoleen."
Hoito ei ollutkaan tehokasta.
Pelkäsin lapsena, ettei minusta pidettäisi.
Aikuisena on sama huoli. En pidä siitä, kun ei pidetä.
Edes siitä, kun vieraat eivät pidä minusta.
Siksi en voisi ajaa Audilla.
Tuo saa tietynlaisen miehen ristimään kätensä.
Se todella kiihottaa minua.
Se on vaikeaa ahdistuneena.
Minulla on niin sanotut yliyhteydessä olevat aivot.
Olen aina hyvin ahdistunut.
Kun on jatkuvasti ahdistunut, odottaa asioiden menevän pieleen.
Edes hyvät asiat elämässä eivät voi olla täysin hyviä.
Niiden odottaa menevän pieleen.
Kerran sanoin miehelleni: "Rakastan sinua aina, -
vaikka tilastollisesti olet todennäköisin murhaajani."
Ilmeisesti se ei sovi vihkivalaksi.
On vaikea nauttia mistään, -
koska odottaa pahinta mahdollista.
En pystynyt nauttimaan pornosta ensikatselulla.
He tekivät sitä taksin takapenkillä. Mietin, että mittari raksuttaa yhä.
Haluan lopettaa esitykseni tähän.
Olen puhunut ahdistuksesta ja itsevarmuudesta.
Kerron naisesta, joka muutti elämäni kaksi vuotta sitten.
Emme ole tavanneet, mutta ehkä hän kuuntelee.
Ehkä ihmiset täällä tänään tai kotona -
saavat häneltä apua. Kerron hänestä.
En tavannut häntä, mutta kuulin hänestä, -
kun esiinnyin Cornwallin Penzancessa.
Esityksen lopussahan olen hikinen, kuuma, kamala sotku.
Tulin lavalta kiertuekeikalla -
ja näytin kamalalta. Paikalla oli valokuvaaja.
Valokuvaaja kysyi: "Voinko ottaa kuvasi?"
"Et halua ottaa kuvaa tästä. Katso kuntoani."
Silloin hän kertoi ihmisestä, joka muutti elämäni.
Hän sanoi: "Älä siitä huoli."
"Olin häissä viime viikolla. Morsian unohti hampaansa."
Morsian... unohti hampaansa.
Mikä nainen.
Sellainen nainen haluan olla.
Kuvitelkaa, ettei välitä senkään paskan vertaa, -
että lähtee hääpäivänään kotoa ilman hampaita...
ja haluaa silti valokuvia.
Morsian pääsi hääpaikalle.
Hän kai kääntyi sulhasensa puoleen:
"Antaa olla. Nestemäinen päivällinen."
"Saat tänä iltana hitonmoisen suihinoton."
Apollo, olette olleet uskomattomia. Kiitos kutsusta.
Nauttikaa illasta. Öitä!
Aplodit Angela Barnesille!
Todella mahtavaa.
Onko meillä ollut hauskaa? Kyllä!
Eshaan Akbar ja Angela Barnes!
Olen Kiri Pritchard-McLean! Kiitos paljon! Hyvää yötä!
Suomennos: Timo Korpi Iyuno