Откъде да започна?
Всъщност искам да кажа,
че всичко, което съм, е заради мястото, от което идвам.
Етерния, свят на безкрайна красота.
Всичко, което го има само в легендите и приказките за лека нощ.
На Етерния тези неща са истински.
Грифони, дракони, говорещи тигри,
вълшебни гори, изпепеляващи пустини, острови в небето, каквото се сетите.
Честна дума, не съм напушен.
Имаме си и замъка Грейскъл.
От баща си знам, че Етерния е туптящото сърце на космоса.
А Грейскъл е сърцето на това сърце.
Излиза, че сърцето на сърцето
на сърцето е силата на Грейскъл.
Казват, че тя може да направи човек могъщ като бог.
За да бъде защитена, силата била затворена в съд.
Древен меч, който нарекли Меча на силата.
Да, знам, но те се спрели на това.
Според легендата, когато Етерния изпадне в огромна нужда,
ще се появи герой, който ще размаха меча
и така де, ще го използва…
… чутовно.
Дотогава мечът оставал заключен в замъка
под зоркия поглед на Магьосницата,
която е мъдра, древна
и малко страшничка, честно казано. Обаче е точна. Наистина.
От векове Грейскъл е под защитата на предците ми.
Така де, потеклото ми е внушителна поредица от могъщи герои.
Благородни, силни, безстрашни.
Но, мамо, аз не искам да се бия.
Всички са по-големи и по-силни от мен.
Освен това имам лоша координация.
Глупости! Кой ти каза? - Кринджър.
Вярно е, той е най-дребният и е слабак.
Цяло чудо е, че още не се е потрошил или умрял.
Какво да прави един принц, ако не тренира фехтовка?
Не знам, може да си играе с Кринджър.
Няма нужда, стига ми и едно кълбо прежда.
Изобщо не помагаш.
Трябва ли да ходя?
Фехтовка. Отивай.
Слушайте, бляскаво бъдеще на Етернос.
Няма статуи на загубеняци,
нито улици, кръстени на страхливци,
или паради за това, че сте направили каквото сте могли.
Тази земя, замъкът, животът ви
се крепят на гърбовете на хора, които са спечелили битката.
Като кралски оръжейник, бъдете сигурни, че съм спечелил много битки.
Затова сме тук сега.
Аз спасих задниците на вашите майки и татковци.
Спасих задниците на вашите съседи и на техните майки и татковци.
Това са много задници. Идеята е, че съм се бил за вас
и сега вие ще се биете за мен с пъргавина,
точност и чутовна сила.
И с това.
Някой знае ли какво е?
Това е пръчка.
Благодаря, че изтъкна очевидното.
Някой друг?
Тийла?
Оръжието ти.
Браво, момичето ми!
Това е оръжието ви, то е ваше продължение.
Разделете се по двойки и се въоръжете.
Искам да видя големи, ярки синини.
Искам да видя разбити носове и нащърбени зъби.
Заемете стабилна стойка.
Диан, искаш ли… - Щеше да си умрял вече два пъти.
Адам. - Поглед - напред!
Гледайте го в очите, докато го съсичате.
Парирай, или ще пострадаш.
Да седнем да го обсъдим?
Адам, прави каквото можеш. Става ли?
Да. Тийла.
Що за приятел си?
Такъв, който ще те ступа.
Дънкан.
Как се справят новобранците ни?
Много са добри и прилежни, сир.
Всички ли?
Не танцувай, Адам!
Хайде. - Удари ме!
Прави се на шут.
Дал съм дума и ще направя от него мъж.
Да. Само че какъв мъж?
Адам! - Удари ме!
Той все пак я обезоръжи.
Само че не става така, стари друже.
Победих! Победих!
Ти май си вярваш.
Момче.
Бий се с мен с това.
Вдигни го.
А сега…
Отбранявай се.
Татко.
Татко!
Светът не е за слабите.
Да, татко.
Повтори.
Светът не е за слабите.
Адам. Ставай!
Стани.
Когато паднеш,
това е шанс да се възправиш. Ясно ли е?
Сега изглеждай силен.
Щом се обърне, ще те види.
Покажи му, че не се даваш лесно.
Щом се обърне, няма да види уплашено момченце.
Ще види мъж.
Какво ще види той?
Мъж. - Добре. Гледай.
Само да се обърне.
Иди да се разходиш.
Представлението свърши, на работа!
Адам. - Какво правиш тук?
Последвах те.
А аз дойдох тук, защото искам да съм сам.
Не бъди такъв скуинк.
Аз не мислех, че си слабак.
Днес на тренировката.
За баща ми съм такъв.
Това Магьосницата ли е?
Какво гледа?
Кралю Рандор, нападат ни.
Оставете на мен, сир.
Кралската стража е добре обучена.
Давам ви дума,
вие и семейството ви ще останете невредими.
Ще ви отведа в Грейскъл. Стража!
Няма страшно.
Стойте с мен.
Тийла! Хайде.
Татко,
страх ме е.
От кого си научила тази дума? Не и от мен.
Всичко ще е наред, мила.
Каквото и да става, щом аз съм тук, няма от какво да се боиш.
Хайде, ела.
Тръгвайте! Бързо!
Много са. - Голяма армия означава само едно.
Повече мишени.
Да вървим!
След мен.
Насам.
Стойте там.
Малки дворцови слабаци.
Продължавайте, не спирайте.
Вървете и оставете на мен.
Някой си го проси.
Дотам стига.
Как смееш да идваш в града ми! Не знаеш ли с кого си имаш работа?
Защо не ми кажеш?
Аз съм Дънкан, командир на кралската стража.
Самият кралски оръжейник.
И днес…
… ти се провали.
Татко.
Хайде, ставай. Моля те.
Тийла.
Провалих се.
Хайде.
Дръж се за мен.
Тази нощ царуването на Рандор приключва.
Повярва в себе си дотам, че спря да се боиш от дебнещото в сенките.
Там бях аз.
Аз дебнех.
В най-дълбоките и тъмни кътчета на вселената
се спотайвах аз.
Но сега излизам на светло,
за да видиш своето падение.
Върви, не поглеждай назад.
Адам, не се бой, момчето ми. Аз ще те защитя.
Бъди силен, синко. Ще ги задържа.
Татко? - Вървете!
Татко!
Какво ще ми сториш, демоне?
Само ще ти отсека главата.
Каквато и да е участта ми, Етернос няма да бъде твой.
Твоят дворец е само купчина тухли и стъкло.
Короната ти е бутафорна.
Не, аз искам силата, която стои зад нея.
Евил-Лин?
Евил-Лин.
Добре казано, лорд Скелетор. Направо поетично.
Отведете го, той приключи.
С новата зора
Етерния ще стане свидетел на моя възход.
Това е, приключих. - Да, милорд.
Щом вдигна юмрук, значи край. - Да.
Това е кресчендото!
Занапред ще знаем, милорд.
Идват.
Грейскъл ще падне.
Не, той ще устои.
Донеси ми меча, дете.
Да, побързай.
Трябва да отнесеш меча на сигурно място надалеч оттук.
Нека да е там, където няма да го намерят.
В моя дом.
Адам, пази се
и не забравяй откъде идваш.
Този меч е мой.
Бъди добър и ми го донеси.
Не смей да приближиш и крачка!
Мамо!
О, скъпа, ще посмея.
Не губи меча, той е единственият ти път към дома.
Носиш надеждата на Етерния.
Сега върви!
Тръгвай!
Не!
И така, ето как се озовах…
… в Оклахома Сити.
Ами ти, Джули? Семейството ти тукашно ли е?
Прощавай, "Скелетор" ли каза?
Да, точно така.
Ясно.
Налага се да вдигна.
Не е звънял.
Трябва да вдигна и да тръгвам.
Джули, съжалявам.
Знам, че звучи откачено. Заради меча ли?
Мечът всъщност е само съд, който държи силата.
Би могла да е и тази чаша.
Сега чашата ти съдържа силата на Грейскъл,
само че не беше чашата, а мечът ми и онази нощ го изгубих.
Не се гордея с това. Изгубих го
и ще го намеря.
И тогава той ще ми покаже пътя към дома.
Късаш ли с мен?
Не! Те са родени един за друг.
Разбирам.
Моля те, недей. Не го мислиш наистина.
Здрасти.
Как е, братле?
Рано се прибираш.
Не ми се говори.
Човече.
Разказал си й? Ама всичко ли?
За магьосницата, за зеления тигър?
Дори за разочароващата ти липса на мъжественост?
Да. Май трябваше да пропусна тази част.
Разказваш на някакво момиче, че си извънземен
и си търсиш вълшебния меч, който ще те върне у дома.
Просто звучи малко… прекалено откачено.
Рисунките на цепеняци, историите…
Наистина са цепеняци.
Като ме пита откъде съм, какво трябваше да й кажа?
Че вашите са загинали в травмиращ инцидент.
Съчувствам ти.
И че блокираш спомена и го заменяш с измишльотини.
Нали и терапевтът ти го каза?
Значи казваш просто да забравя кой съм
и смисъла на целия си живот?
Може би смисълът на живота ти е да не бъдеш странен.
Мислил ли си за това?
Можеш просто да ходиш на работа, да си плащаш наема, да живееш за уикенда
и да броиш дните до отпуската.
Като всички останали.
РАМ-МЕН
Трябваше да нарисуваш любим исторически герой.
Рам-Мен е исторически герой.
ЕТЕРНИЯ
Не.
Ще бъде хубав ден.
Чувам те емоционално,
усещам те, с твое съгласие,
виждам те какъвто си.
Напомняйте си го с любимата си мантра.
Да станем и да го кажем заедно.
Всички ставаме.
Аз притежавам силата да бъда най-добрата своя версия.
АДАМ ГЛЕН ТОЙ/НЕГО
Може да е неговата, но не е моята истина.
Мисля, че трябва да сме наясно за чия истина става въпрос.
Виждали ли сте този меч?
Струва ми се, че тук много се говори за истината,
но може би ще е по-конструктивно,
ако поне малко слушаме истината. Нали така?
Простете, какво?
Мястото е мое.
Моля?
Заел си мястото ми.
Извинявам се.
Някакъв съвет към новака?
Нещо като мъдри слова.
Слушай, хлапе, трябва да застанеш зад себе си, а не отпред.
Отпред е фасадата. Но застанеш ли зад себе си,
няма невъзможни неща.
Яко.
Много яко.
Ще ми го обясните ли още веднъж?
Не, това беше.
На добър час, хлапе!
Виждали ли сте този меч?
Зън-зън!
Здравей. - Здрасти.
Може ли да дойдеш в кабинета ми съвсем набързо?
В момента имам важна работа, свързана с човешките ресурси.
Да, виждам. Само че това не беше молба.
Добре тогава.
Да, този тон е малко объркващ.
Дали е въпрос? Не е.
Значи след десет минути?
Добре, Сузи.
Адам, мислиш ли понякога за бъдещето си в тази компания?
Трябва ли?
Добре, ще опитам с друг подход.
Добър си в работата си.
Ти си дружелюбен, открит, внимателен.
Хората те слушат и те харесват.
Но…
… изглеждаш разсеян.
Не бих искала да развалям чуждото удоволствие
и ако твоето удоволствие е свързано с герои и мечове, това е суперско.
Но няма да съм си свършила работата, ако не те поскастря малко.
В смисъл?
Да те смъмря.
Аз съм строгата шефка, а не забавната приятелка.
А сега - мегасериозно.
Хобито пречи на работата ти.
Намерих меча ти.
Нека да го игнорираме за малко.
Тази мания по мечовете
не изглежда добре за отдел "Човешки ресурси".
Даже ще се наложи да те уволня, ако не се стегнеш.
Значи това е нещо като ултиматум.
Да, точно така, това е.
Конфликтите не са ми силна страна.
Спри да търсиш оръжия на работа, или си тръгваш оттук.
Хората се плашат. Особено Деръл.
Така го мразя.
Виж, ти не разбираш.
Без този меч съм нищо.
Следва мигът на истината.
Дали ще живееш тук, в реалността,
или ще си пропилееш живота в някакви фантазии
без истински цели и без да си способен да се възпреш…
Виждам ръката ти.
Само за секунда. - Не.
Само ще погледна. - Недей.
Ясно, направи го.
Намерих меча ти. 300 долара, и е твой.
Адам?
Чакай. - Тръгвам.
Не може просто да…
Излезеш ли, целуваш това място за сбогом.
С негово съгласие.
Май намерих мястото.
Ела вътре.
Откъде да знам, че…
Ще разбереш.
Ти си, нали?
Почти съм сигурен.
Яко.
Да.
Носиш ли ми меча?
Не мисля.
Няма меч?
Не.
Боже.
Значи не си ти.
Съжалявам.
Носиш ли ми меча? - Моля?
Няма значение.
Носиш ли ми меча?
Аз съм.
Какво беше това?
Сериозно ли пита всички тук за меч?
Всички изглеждат, сякаш имат.
Аз имам магьоснически жезъл.
Изчезвай.
Аз бях дотук.
Какво?
Аз какво да правя сега?
Твой си проблем.
Не съм бил тук.
Положението е под контрол!
Не може така!
Спокойно, мечът е мой.
Добре…
Махнете се от Торак.
Торак е върху мен.
Взех го. Не, не съм.
Спрете да ограбвате грабителя.
Той ограбва мен.
Мечът не се продава.
Не го купувам, вземам го.
След секунда ще изчезна
в ослепителен светлинен залп.
Или нещо такова.
Яко.
Със силата на Грейскъл
трябва да си ида у дома!
Грейскъл, отведи ме у дома.
Имаш ли гадже?
Какво правиш?
Мразя да ме разсмиваш и още повече - да ме разплакваш.
Мразя да те няма, както и това, че не се обади.
Това да не е… - Мечът на силата?
Да, точно той е.
Моля те, проработи.
Направи нещо.
ТАТКО
Чудно.
Готин меч, шотландски боецо.
Да, як меч, Рип Ван…
Крал Арт…
Какъв си, шотландски боец ли?
Какво? Ама че идиоти.
Кротувай.
Какво става?
Не.
Добре.
Адам?
Ти ли си наистина?
Какво?
Не ме ли позна?
Същият скуинк си.
Тийла?
Готов ли си да си вървиш у дома?
Какво иска това нещо от мен?
Не му трябваш ти, а това.
Мечът изпраща сигнал. Защо го вдигна чак сега?
Бях го изгубил.
Какво?
Минаха 15 години.
Хайде, на "три".
Не искам да бягам. Не мога. - Едно, две…
Три! - Не ставам за това.
Чакай, по-бавно.
Скачай! - Какво? Не!
Какво ти става?
Къде отиваме?
На кораба ми. Там горе.
Къде горе?
Да.
Яко.
Кораб, отвори се.
Люкът се отваря.
Видяхте ли, казах ви, че е истина!
Не конкретно на вас,
но вие представлявате
хора в моя живот, които не ми вярваха.
Адам, идвай.
Кораб, да се махаме. Веднага!
Махаме се веднага.
Дръж се. Сега ще стане странно.
Добре. - Кораб, сгъни пространство.
Сгъвам пространство и става странно.
Не е за вярване, че си ти.
Да.
Аз съм.
Толкова си голяма.
Тоест пораснала си.
Но годините са ти се отразили добре.
А ти си си същият.
Ами…
Адам, не знаеш колко лошо стана.
Откакто замина, всичко се промени.
Родителите ми?
Онази нощ Скелетор ги взе
и повече не ги видяхме.
Пристигаме в Етерния след десет,
девет, осем, седем, шест…
Най-сетне съм си у дома.
По-добре не очаквай много.
… две, едно.
Всичко е унищожено.
Скелетор никога не е искал Етернос.
Просто не е искал друг да го има.
Защо го е направил?
Защото е зъл.
Трябва да има нещо повече.
Вместо лице има череп.
Трябва да се махаме. На открито е твърде опасно.
Какво гледаш?
Простете, милорд. Не бях сигурен дали сте буден.
Донеси ми жезъла, свиньо.
Слушам.
Внимавай! Ако го изпуснеш, ще бъдеш смлян на кайма за наденици
също като майка си.
Милорд Скелетор,
звярът се завърна.
О, жестоки и вероломни Скелетор,
садистични властелине на злото…
Млъквай! На колене!
По-ниско!
По-ниско.
Кажи ми, че си взел меча.
Намерих го, милорд, но онази жена Тийла го взе.
Моля ви, спрете, много ме боли, милорд.
Тийла?
Издънката на кралския оръжейник.
Корабът й е бил забелязан над Етернос тази сутрин.
Значи мечът е тук.
Трябва да я проследим къде ще се скрие.
Вече съм се заела, милорд.
Защо си още тук?
Донеси ми меча, космат слабоумнико!
Какъв съм аз, Евил-Лин? Нима не съм могъщ?
Милорд, вие сте най-могъщият.
Не сторих ли и невъзможното да покажа на Етерния,
че съм справедлив и достоен владетел?
Избихте хиляди, за да го докажете.
Но за какво?
Господарю, ако позволите.
Вие вече победихте.
Имате огромна армия под свое командване.
Имате Жезъла на разрухата, трон от кости…
Имате мен.
Нима ви е нужно повече?
Не виждаш ли, че всичко това може да се отнеме?
Може да ми отнемат жезъла, теб, всичко.
И какво ще съм аз тогава?
Милорд, вие сте… - Ще бъда нищо.
Докато мечът е в чужди ръце,
властта ми е само временна.
Искам нещо повече от мимолетност.
Аз не съм просто крал.
Аз съм дявол,
но искам да бъда бог.
Къде ме водиш? - При кралската стража.
Поне това, което остана от нас.
Кралската стража е тук? Укривате ли се?
Скелетор не би ни търсил тук.
А щом вече имаме меча, можем да го победим.
Стой наблизо и не привличай внимание.
Така ли се обличат на Земята?
Всъщност не.
Не зяпай.
Виждам меча.
Остави аз да говоря.
Може да са малко разстроени заради…
Къде беше? Трябваше да патрулираш.
Горилите на Скелетор са навред. - Намерих Меча на силата.
Какво?
Ето. Носи го синът на крал Рандор.
Изгубеният принц на Етернос.
Здравейте, сър.
Много се вълнувам, че съм тук.
Това не е синът на краля.
Той е и може да го докаже.
Мога, да.
Ами…
Помня как като дете съм ви гледал да провеждате бойни учения.
Какво? Земетресение ли е това?
Кой е този дрисльо?
Рам-Мен?
Как ме нарече?
Рам-Мен?
Защото… Аз те нарекох така, понеже приличаш на…
На какво приличам?
На някой, който блъска здраво.
Самозванец. Ти не ни познаваш.
Не, не, познавам ви.
Цял живот разказвам на хората за вас.
Като дете ви рисувах, за да не ви забравя.
Нима? - Да.
Тогава кой съм аз?
Ти си Фисто.
Знам, че не се казваш така,
но боцаш яко…
Не е вярно.
Веднъж видях как избоца гоблин.
Адам!
Той ли е спасителят на Етерния?
Виж, и аз не очаквах нещо такова.
Заклевам се, той е.
Проследих Меча на силата.
Дай да видя. - Така стигнах…
Стига си се гърчил! - Какво правиш?
… до него. - Дай го.
Тийла.
Благодаря.
Очаквах да мине по-добре.
Трябва да го обсъдим набързо.
Добре, да го обсъдим. - Адам!
Ти си Дина, нали?
Диан.
Диан, да! Божичко.
Много е шантаво, но ходехме заедно на училище.
Ти ме затваряше в шкафчетата.
Болеше ли?
Ами…
Диан? Май случайно ни заключи.
Фисто?
Понеже има голям…
Бях на десет. - Трябва да се измъкнем.
Тук вони на писоар.
От него е. - Разкарай се.
Правилно.
Това боен бот клас 4 ли е?
Какво? Не, това е обикновен робот прислужник.
Готино.
Те са най-страховитите супервойници, създавани някога.
Само един замества петнайсет войници.
Всъщност двайсет.
Жестоко.
Прилича на Меча на силата.
Изглежда по-малък.
Сигурно защото ръката ми е голяма.
Другата ти ръка е голямата.
И тази си е големичка. Затова в нея мечът изглежда малък.
Капитане.
Казвай.
Май имаме проблем отпред.
Идват за меча!
Трябва да се махаме.
Госпожице, мястото ви не е тук да миете пода.
Елате с нас.
Като слугиня ли?
Не, като войник.
Адам, стига си се сприятелявал с уредите.
Ще дойда,
при условие че не готвя,
не пера
и каквото и да излезе от вас, си е ваша грижа.
Ясно ли е?
Чакай.
Момент.
Помогни ми, няма да го оставя.
Този пияница ли? - Татко.
Събуди се.
Защо го наричаш татко?
Той е баща ми.
Татко, събуди се.
По-тихо, опитвам се да спя.
Дънкан? - Ще ми помогнеш ли?
Да.
Добре.
Ама че е тежък.
Да, трябва да се хидратира.
Кой е този? Знам ли те?
Ами да.
Много отдавна, когато бях дете, ти ме обучаваше.
Фехтовка, ръкопашен бой…
Караше ми се, риташе ме, ако паднех,
обезсърчаваше ме и мачкаше самочувствието ми.
Адам. Аз съм Адам.
Няма да чистя.
Никой не те кара.
Я чакай, знам кой си.
Ти си синът на Рандор.
Да, същият.
Милият малък Адам.
Адам! Страхотно, помниш ме!
Дребосъкът. Смотльото. Слабакът.
Не мисля, че бях смотльо.
Достатъчно. Хайде, тръгваме.
Не. - Да вървим.
Тук ми е добре, вие тръгвайте.
Ще си стоя при повърнатото.
Ще трябва да го носим.
Ясно. Много благодаря за поканата за това вълнуващо приключение.
Мога да вървя и сам!
Насам!
Мечът е тук, намерете го!
Отнеси меча възможно най-далеч от него. Върви!
Хайде, да вървим!
Какво става тук?
Ей, робот кретен!
Казах ти, че мога да вървя!
По-добре се наведи.
А ти по-добре си го…
Робото, може ли за секунда да влезеш в боен режим?
Това шега ли беше?
Тя е прислужница. Дънкан я препрограмира.
И още как. За малко да ми отнесе главата.
Беше повреда.
Да бе.
Бягайте.
Какво става?
Стига сте ме стреляли!
Благодаря.
След мен!
Тя скочи ли?
Не го очаквах.
Нито пък аз.
Да нося ли пияндето? - Как ме нарече?
Дънкан, добре ли си?
По-добре не съм бил.
Как така още не е умрял?
Татко. - Добре съм.
Да вървим.
Добре.
Покажете се, страхливци!
Трапджоу?
Кой?
От рисунките ми.
Както и да е. - Не, не.
Татко.
Само не и той. Няма мърдане.
Няма къде да бягате.
Може да се опитам да поговоря с него.
Луд ли си? - Да поговориш с него?
На работа го правя редовно.
Доста ме бива в това.
Не! - Сега се връщам.
Какво? - Адам!
Здрасти!
Здравейте.
Г-н Трапджоу.
Здравейте.
Чакайте.
Може ли да поговорим?
Само искам да успокоя ситуацията,
понеже емоциите май са се разгорещили.
Да, нали?
А ти кой си?
Аз съм Адам, принцът на…
Добре…
Виждам, че навлизаме в конфликтна територия.
Млъкни.
Добре.
За разрешаването на конфликти е нужна ефективна комуникация.
Използвай меча!
Използвай меча. Какъв меч?
Кажи думите.
Със силата…
Със силата на Грейскъл.
Със силата на Грейскъл!
Силата е моя!
Защитникът на Грейскъл!
Спасени сме.
Край с нас.
Леле…
Да! На това съм те учил!
Това не е… Добре.
Добре е.
Да се махаме. - Хайде.
Видяхте ли?
Откъснах му ръката и застрелях другарите му.
Видях, момче.
Глупаци! Малоумни тъпанари!
Милорд…
Жалка сбирщина нещастници!
Искам меча! Ясно ли е? Мечът е мой.
Мой, мой, мой.
И ще го имам, чувате ли?
Ще го имам, а вие ще ми го донесете.
Разбрахте ли?
След тях! Вземете меча!
Дай да карам аз.
Не, татко.
Справяш се чудесно.
Не сега, Адам. - Добре.
Да му се… - Пробойна.
Пробойна в корпуса.
Кораб, пусни диагностика.
Пускам диагностика. Пробойна в корпуса ми.
Ясно. - Само казвам,
че имам голям опит…
Да вървиш ли искаш, татко?
Проклятие.
Тийла? - Отивай да стреляш.
Добре. - Шейната е отзад.
Ясно, шейната.
Не ти. - Какво?
Определено не и ти.
Какво…
Добре…
Да.
Губим височина.
Натискай по-леко…
Нито дума.
Няма да успеем.
Тийла, дръж кораба стабилен.
Казано от пияницата.
Така.
Адам?
Адам!
Внимавай, зад теб!
Махай се оттам, тъпако. - Какво?
Ще умреш.
Ти си можела да пилотираш.
Не ми говори.
Бунтовници на Етерния!
Дългото отлагане на присъдата ви приключи.
Вие бяхте дотук.
За да доживеете още едно утро,
очаквам от вас преданост.
Знаеш ли какво значи това, урод?
Означава, че ще ви избивам един по един,
докато не ми кажете името на онзи варварин.
Знаете за кого говоря, нали?
Мускулест, с препаска и тен.
С голям, лъскав меч.
Няма ли?
Добре тогава.
Ти.
Евил-Лин, кой е този?
Мос-Мен.
Става.
Не!
Гледайте, паднали герои на Етерния,
докато той се моли за своя мизерен живот.
Давай.
Моли се.
Не.
Не!
Виж, скъпа, направих мулч.
Много яко. Мулч.
Питам пак…
Кой е воинът, който се би за вас днес?
Стига!
Стига. Ще ти кажа.
Хайде, моля.
Той е принцът, който се върна от мъртвите.
Дали наистина?
Отведете ги и ги затворете.
Изгорете това бунище.
Тук няма да ни последват.
Не и без подкрепление. - Ще потърся Адам, докато е светло.
Не, остави това на мен.
Ще се оправя. - Това ми е работата.
Беше ти работата.
Отивам, ти стой тук.
ТАТКО
Къде съм?
Кой съм?
Ти си този, който ще възстанови мира в Етерния.
Защитникът на Грейскъл.
Адам!
Слава на Зодак, жив си!
Май прогони Магьосницата.
Това не е Магьосницата.
Убеден съм, че беше тя.
Сигурно.
Ранен ли си?
Странно, ни най-малко.
Добре.
Да вървим, стъмва се.
Ще лагеруваме тук и призори потегляме.
Какво?
Нищо. Отдавна не те бях виждала такъв.
Оръжейникът е тук някъде.
Дано го намериш.
Я чакай малко.
Какво си имаме тук?
Кой иска да си пийне?
Татко, сериозно ли?
Какво? Сядайте.
Хайде да пийнем, да си побъбрим, да попеем.
Ако не честваме малките победи…
Победа ли? Какви ги говориш?
Все пак сме живи.
И за теб това е победа?
Тийла, заслужихме си го.
Заслужваш си го вече петнайсет години.
Ще има повече за нас. Сядай.
Да пием за завръщането на меча
и на Защитника на Грейскъл!
Откъсването на нечия ръка не ми се струва повод за празнуване.
Той не ти остави избор.
А какво стана
с разбирането и слушането?
Просто да говорим?
Да говорим.
Какво ще направиш, ако нападнат семейството ти с меч?
Ясно. Какво трябва да кажа - че ще се бия ли?
Не - че ще ги защитиш.
Възприемаш погрешно нещата.
Подсмихваш се на грубияните колко били изостанали!
Но щом избухне война, не се вдигат поетите,
а онзи с мускулите.
И той не го прави за слава.
Прави го,
за да дочакат децата му още едно утро.
Това е истинският мъж, така го разбирам аз.
Той се възправя там, където е нужен.
Както направи ти.
И като стана дума,
не се представи никак зле.
Това е най-хубавото нещо, което си ми казвал.
Е, доста си се запуснал
и по техниката ти има още работа,
но не е зле. - Ето го.
Това е Дънкан, когото помня.
Ще ми помогнеш ли?
Тежичък е, така че… - Да, сега!
Препаската ти е… Прощавай. - Няма нищо.
Как се чувстваш като могъщ воин?
Като се има предвид всичко случило се, чувствам се страхотно.
Само не разбрах какво стана с ризата ми.
И с панталона ми.
После ще се върнат ли, или всеки път ще си купувам нови?
Липсваше ми, да знаеш.
И ти - на мен.
Мислех за теб. Непрекъснато.
Аз също.
Не е минал и ден, без да мисля за теб.
Аз също.
И за това, колко много…
… ценя приятелството ни.
Винаги си бил такъв добър приятел. На практика си ми братче.
Винаги си бил мой приятел и ще бъдеш мой приятел.
И това няма да се промени. Никога.
Мой човек.
Да, нали? - Отдъхнах си.
Да вземем манерката, преди татко да е запял.
Да, не е желателно.
Внимание, клети нищожества, това съм аз,
Скелетор.
А вие сте само гнусни червеи под моите нозе.
Какво? Нарече ни гнусни червеи.
Един от вас обаче смята, че има висше призвание.
Изглежда, че блудният принц се е завърнал.
Това обаче вече не е твоята Етерния, принц Адам.
Сега тя е моя заедно с всичко в нея.
Включително и меча, който носиш,
защото той приляга на далеч по-могъща ръка от твоята.
Затова ето го и моето великодушно предложение.
Донеси ми Меча на силата на Змийската планина
и може да се събереш отново със своите…
… мама и татко.
Да, живи и здрави са.
Е, не съвсем здрави, но са живи.
Помисли си само - можете отново да бъдете щастливо семейство.
Или пък те може да умрат
мъчително.
И това ще ти тежи навеки.
Колко ли ще ти тежи този меч тогава,
Защитнико на Грейскъл?
Трябва да тръгвам.
Веднага.
Адам! Това е капан!
Ако Скелетор докопа меча, вече нищо не може да го спре.
Няма да му дам меча, ще го убия с него.
Не можеш просто да нападнеш Скелетор.
В ръцете си държа силата на бог!
Само че не си бог, а човек.
Той е похитил семейството ми.
Трябва да ги спася.
Така постъпва един мъж, нали?
Говориш като баща ми.
Това лошо ли е?
Ще видим.
Отивам, с теб или без теб.
Адам.
С теб сме.
Неотклонно.
Сякаш само искат да умират.
Не сега.
Хайде.
Змийската планина е насам.
Не знаем какво има вътре.
Аз съм вътре.
Следвайте ме.
Здрасти, аз съм Адам,
принц на Етерния и защитник на тайните на замъка Грейскъл.
Нося Меча на силата.
Предай ми оръжието си.
Ще предам меча единствено на Скелетор.
Дръж си меча.
Стража!
Заведете този прелестен мъжкар при лорд Скелетор.
Останалите идват с мен.
Пригответе тъмниците.
Адам, дай им да се разберат!
Страшна гледка, нали?
Да ви оставя ли за малко?
Татко?
Адам?
Ти ли си?
Да.
Аз съм.
Сълзливите сцени ще почакат.
Сега ми дай меча.
Освободи го.
Аз бях пръв.
Освободи го!
Не се опитвай да си играеш с мен, нахалнико.
Аз играя за победа и…
… мамя.
Вземете го!
Опитайте само.
Не… Не!
Много добре, Евил-Лин, вцепенен е.
Браво, принц Адам, добро представление.
Но какво от това?
Изправи се лице в лице срещу мен.
Първо, нямам лице, и второ, не искам.
Освен това сега е мой ред за представление.
Какво ще кажеш, татенце?
Да го оставя ли да гледа, докато те посичам с меча му?
О, да.
Не.
Не!
Татко?
Адам.
Нека те погледна.
Ето те.
Забави се, но все пак се върна.
Да, промених се много.
Вече не съм онова слабичко момченце.
Да.
Сега съм всичко, което искаше.
Какво съм искал да бъдеш?
Някой друг.
Не, не…
Не съм искал това.
Като малък беше толкова дребничък.
Светът…
… изглеждаше твърде голям за теб.
Опитах се да те направя силен,
за да те защитя.
Не познавах друг начин.
Има толкова много неща, които трябваше да ти кажа.
Няма нищо, татко.
Всичко е наред.
Иска ми се да те бях разбрал по-добре.
Да те бях оставил…
… да си себе си.
Татко, не. Чакай!
Татко, не склопявай очи сега.
Още не съм го казал.
Трябва да ме чуеш да го изричам.
Значи и двамата се предавате.
Добре ли си, момче?
Старите ти дрехи.
Мамо.
Той си отиде.
Толкова дълго чаках.
Сега ще бъда прероден
и вселената ще трепери в сянката ми.
Със силата на Грейскъл…
… силата…
… е…
… моя!
Така ли беше? Да не обърках думите?
Не, това са думите. Още веднъж с повече чувство?
Не ме ядосвай, жено.
Защо не действа?
Чакайте…
Кажи ми защо не работи.
Мога да изпълня един ритуал.
Ако отнесем меча в Грейскъл
и го върнем на олтара му, ще проработи, честна дума.
Дано да е така.
Пригответе кораба ми.
Момче,
да поговорим?
Адам, не ме бива много…
… в приказките за онова…
… което става вътре, сещаш се…
За чувства ли? - Да, това.
Но ето какво знам.
Знам какво е да се провалиш.
Да откриеш, че не си този, за когото си се мислил.
По-добре да ме смята за стар пияница, когото да спасява,
отколкото за ненужен старец.
Аз я предадох.
Предадох и теб, Адам.
Дадох дума да защитя всички ви.
И не успях.
Помниш ли какво ми казваше,
когато ме пердашеха като малък?
Да, казвах ти: "Падни за двайсет".
Не, казваше ми:
"Трябва да станеш
и да се възправиш".
Може да опитаме заедно.
Какво ще кажеш?
Съгласен.
Здрасти.
Водя ти някого.
Кринджър?
Господи.
Може ли да те близна?
Разбира се.
Липсваше ми.
Не е за вярване, че си тук. - Всъщност всички сме тук.
Всички герои на Етерния.
Адам, добре ли си?
Мисля, че да.
Съберете се! Хайде, ще проведем военен съвет.
Не военен съвет, а семинар.
Съберете се за военен семинар. Живо!
Моля за вашето внимание.
Бих искал да нахвърлим някои идеи за стратегия за бягство.
За какво?
Това реч за битка ли е?
Тиймбилдинг. Да.
Кой е този? - Да, кой си ти?
Адам, принц на Етерния.
Извинявам се. Здравейте.
Мислех, че Адам е мъртъв.
Прибери врата! Нека да говори.
Не съм мъртъв.
Виждате, съвсем жив съм си.
Какво? - По-високо, не се чува.
Добре, извинете. Докато бях на Земята,
научих, че успехът на работното място не се свежда до един мъж…
… или жена,
или каквото е това там.
До един човек.
Успехът се свежда до много хора, работещи заедно.
"Работно място"? - В тъмница сме.
Наясно съм.
Знам, че повечето не ме познавате.
Но аз познавам всички ви.
Меканек.
Героят перископ.
И Рам-Мен.
Ти блъскаш!
И си човек.
И още как!
Ами ти, Фисто! Ти млатиш хора!
Вярно е!
И Диан.
Като малък ме затваряше в шкафчетата.
И това е вярно.
Познавам ви всичките.
Пазех ви в сърцето си.
Етерния е част от мен,
тя е моят дом и ще се боря за нея.
Но няма да се справя сам.
Нужна ми е помощта ви.
Работата сам ме докара дотук. Доведе всички ни тук, нали така?
Но ако работим заедно, ще променим това.
Трябва да застанем зад себе си.
А не отпред.
Отпред е само една фасада.
Но застанем ли зад себе си,
няма невъзможни неща.
Щом сме заедно.
Да.
Затова ще си върнем родината заедно.
Аз съм с Алан.
За Алан!
Адам съм.
Адам.
Но какво можем да сторим? Решетките са от фотаний.
Нямат чупене.
Стените са от камък.
Фисто.
Рам-Мен.
Всички вие.
Имам един въпрос.
Колко вдигаш от лежанка?
Какво е "лежанка"?
Боже.
Убийте всеки, който приближи.
Жените и децата… първи.
Добро момче.
Ела, Евил-Лин.
Краят е близо.
Значи ще я поправиш?
И пак ще може да се бие?
Миналия път се опита да ме убие.
Случайно. Стана случайно.
Все така казва.
Аз все пак й вярвам.
А аз… Да, добре.
Добре.
Не ме убивай, става ли?
Носил си го през цялото време?
Разбрахме се, нали? Няма да ме убиваш.
Нищо не съм обещавала.
Това е добре.
Така. Сега!
Не мога да дишам! - Дробовете ми парят.
Гади ми се. - Защо е толкова прашно?
Бягат! - Не ги пускайте!
И така, долни черепоблизци,
къде държите корабите?
Идват.
С Робото ще ги задържим, вие си свършете работата.
Татко…
Сигурен ли си, че ще се справиш?
Не съм сигурен, но ще се постарая.
Знам го.
Толкова си силна.
По-силна и от мен някога.
Ти си мъжът, когото исках да бъда.
Благодаря? - Ела тук.
Обичам ви.
Беше прекрасно.
Адам, това е лично.
Би ли се отдръпнал?
Добре. - Благодаря.
Това беше мило.
Мил момент между трима ни. - Няма проблем.
Ние ще тръгваме. - Вървете.
Супер.
Късно ли е да се откажем?
Не трябва ли да съм с броня? Изглежда опасно.
Пъзльо.
Тийла, сериозно ли?
Той не е пъзльо, а Бойна котка.
Не, не съм. - Напротив.
Не съм.
Добре, но само този път. Качвайте се.
Следващия път определено ще съм с броня.
Да избоцаме малко злодеи!
Ръгни им по една глава, Рам-Мен!
Извинявай.
Пазете се!
Сега ще видиш какво прави един истински мъж със силата.
Не!
Отбранявай се, вещице.
Защо с теб не се измъкнем оттук и да ги оставим да се бият?
Добър опит.
Истинска дъщеря на баща си.
И още как!
Да им разбием купона!
Ето ми я поканата.
Ако имаш покана, тогава не е…
"Отговорете, моля." Сега ще им отговоря!
Съвсем оплете шегата с купона.
Не е ли страхотно, а?
Няма да стигнат до замъка.
Не и докато съм на крака. - Което рядко се случва.
Останаха ли ти ракети?
Да, една.
Ще стигне.
Да!
Какво е това?
Бягай!
Пази се!
Дънкан?
Помниш ли ме?
Помниш ли кой бях преди?
Командирът на стражата.
Кралският оръжейник.
Но днес…
… съм нов човек!
Дънкан? - Робото!
Не изключвай точно сега.
Няма значение.
Съществуването е поредица от абсурди, водещи към безкрайното нищо.
Браво, моето момиче.
Браво, момичето ми.
Кротувай, мускулест празноглавецо!
Опитвам се да те унищожа!
Гледай ти.
Мечът ти май е безполезен.
Някаква евтина играчка.
Невъзможно.
Любопитно ми е…
Какво си без него?
Кой си?
Да погледнем.
Пусни звяра, човече!
Страшен флекс, братле.
Може ли да съм откровен?
Изобщо не се хванах на онази история с мускулестия варварин.
Не мисля, че някога си бил здравеняк.
Сигурно си бил изтърсакът.
Тези, които не са те тормозили,
са те съжалявали.
Дръж!
Не беше така.
Нима?
Каква беше?
Коя?
Родната ти планета.
Каква беше тя?
Беше…
Беше красива.
Беше нещо невиждано.
Божичко, бил ли си в Седона?
Моля?
Ето тук е твоето място.
Свят в сиво и бежово и един безкраен провал.
Адам, може ли да почака? Преглеждам резултатите на Деръл.
Кой е демонът?
Той е злодей. Счупи ми меча!
Пак с този меч!
Докато завладявах цяла планета, ти си бил тук.
Какво изобщо е това?
Отдел "Човешки ресурси".
Човешки ресурси ли?
Адам, палавник такъв!
Стига.
Може да се преструваш на герой с огромните си мускули
и дългия си меч, клатушкащ се между мощните ти бедра,
но ти винаги ще си неудачник.
Етерния не е твой дом.
Тя е блян за нещо, което не си.
И този блян
приключи.
Адам?
Адам!
Адам,
добре ли си?
Да.
Мисля, че може да съм умрял.
Леле.
Лоша работа.
Обади се, ако ти трябва нещо.
Май си изпуснал нещо.
Ето.
Много удобно умираш точно преди да си платиш наема.
Нищо, аз ще платя.
Ставай.
Говореща птица.
Да.
Странно.
Имал си говореща котка.
Имаш право.
Значи това е то?
Мъртъв ли съм?
Може би.
Ставай!
Как да стана, щом съм мъртъв?
Силата е твоя.
Не.
Вече не.
Мечът е счупен.
Какъв меч?
Мечът на силата.
Той ли? Какво за него?
Той е Мечът на силата.
"Който владее меча,
той притежава силата."
Адам, какво казваш, когато вдигнеш вълшебния си меч?
Със силата на Грейскъл…
Продължавай.
Силата е моя.
Точно така, силата е твоя.
Не на меча.
Твоя е.
Избрах теб.
В ръцете на предишните защитници тя се изразяваше в груба сила.
Но в твоите ръце тя е много повече.
Тя е разбиране, съпричаст,
човечност.
Затова избрах теб за неин съд, Адам.
Аз съм съдът.
Вече си готов.
Със силата на Грейскъл
силата е моя!
Олеле.
Да!
Скелетор,
имам предложение.
Хайде с теб
да спрем насилието и да поговорим.
Просто да поговорим.
Ти унищожи моя свят.
Причини толкова болка и страдание.
Може би защото не си могъл да бъдеш крал.
Може би защото не си бил обичан като дете.
За мен е без значение кой си.
Важното е какво правиш.
Затова постъпи правилно.
Глупак такъв.
Мускулест мекушавец.
Тук няма какво правилно да се направи.
В мен няма добро, което да извадиш на бял свят.
Каквото и да кажеш, няма да промениш природата ми,
защото аз съм
един злодей.
И това ми харесва.
Я се виж.
Хилаво, безполезно хлапе.
Може да притежаваш силата, но се боиш да я използваш.
Дори не знаеш как.
Знам как да я използвам.
Но предпочитам да не го правя.
Само толкова ли можеш?
Досега се сдържах.
Искаш да говорим?
Добре, за какво ще си говорим?
Времето за разговори свърши.
Ставай, скуинк.
Заповядай.
Благодаря.
ШЕСТ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
Беше яко, как го хвана само…
Какво ще кажете?
Малко прозира.
Адам.
Здрасти.
Как върви с твоите…
… чувства и т.н.?
Добре.
Искам да знаеш,
че ако ти се говори,
насреща съм.
Супер.
Или ако искаш да се сборим.
Или ако искаш да те набия с пръчка, насреща съм.
Подобно.
Най-добрите в Етерния.
Погледни ги.
Всички герои, които рисуваш от малък.
Рам-Мен,
Фисто.
А този как се казваше?
Меканек. - Да.
Досадник.
Да.
За мен имаше ли име?
Богинята воин.
Понеже бях дете и…
Силно е.
Супер. - Не си го слагай на сърце.
А ти имаше ли си име?
Не. - Хайде де.
Кажи ни го.
Ще ми се смеете.
Сигурно, казвай.
Какво е?
Хи-Мен.
Какво?
Хи-Мен.
Ужасно е.
Не е ли тавтология? - Какво значи?
Значи силен мъж, мъжага.
Твърде мъжкарско ли е? - Не.
Много е мъжествено, също като теб.
И находчиво.
Ти какво ще кажеш?
Да, човече, много е…
… яко.
Сам видя, че е истина и не съм някой хахо.
Вярно е, стоя до зелен тигър.
Кой да предположи?
Благодаря ти,
че дойде да ме вземеш и да ми докажеш, че е истина.
Мига ми червената лампичка.
Сигнал за помощ от село в Авион.
Тъкмо работа за Хи-Мен.
Хи-Мен.
Ще отида да свърша работата.
Ей там.
Кринджър.
Налага ли се?
Пак ли ще се преоблича тайно?
Аха.
Да не мисли, че сме забравили? Вече всички знаят.
Може просто да не гледаме.
Не, оставете го.
ГОСПОДАРИ НА ВСЕЛЕНАТА
От днешната приказка научихме, че мускулите не правят човека
и че ако имаш череп вместо лице, по всяка вероятност
ти си лошият.
До следващия път!
МОЖЕМ ДА РАЗРЕШАВАМЕ КОНФЛИКТИ
ЗЛОДЕИ - МОНОЛОГ ДОБРИ ГЕРОИ - ДИАЛОГ
СИЛАТА Е НАША
ГОСПОДАРИ НА ВСЕЛЕНАТА
Бях изгубила надежда.
И за двамата.
Може би някой ден и тя ще се върне при нас.
Капитан Адора?
Не.
Вече не.
Трябва да призная, че сте изглеждали и по-добре.