În episodul precedent...
Să ai grijă de fratele tău.
Ești forța mea din ziua în care te-ai născut.
Îl iubesc mult pe fratele tău.
Nu știu de ce ar trebui să faci asta acum.
Vreau să fii de partea mea măcar o dată!
Promite-mi, Dominick!
Tu ești asistentul social?
O să am grijă de el, mamă.
O să am grijă de el.
Eu și Thomas trecuserăm prin trei state,
Massachusetts, Rhode Island și New Hampshire.
Patru, dacă socotim și Connecticut.
În mai puțin de o jumătate de oră, urma să intrăm în statul New York,
fiindcă mergeam în excursie la Statuia Libertății.
Mama ne spusese că, de pe feribot, vom vedea
ce a văzut bunicul nostru când a intrat prima oară în țara asta, în 1913.
Mama vorbea mereu despre tatăl ei.
Spunea că fusese un om minunat. Noi nu l-am cunoscut.
A murit înainte ca noi să ne naștem.
Channy, Otero...
Eram la jumătatea drumului când fratele meu s-a dus la baie.
Avea să umple de miros tot autobuzul și toți aveau să râdă.
Să nu faci pe tine!
Fratele meu strică totul.
După cinci minute, era încă în toaletă.
Trăsese apa cu mult timp în urmă.
Dominick, s-a blocat.
Probabil, face peste tot.
Mi-a părut rău pentru el. Eram furios, mă simțeam umilit.
Copiii se uitau și la mine, nu numai la Thomas.
Frații Birdsey, doi gemeni retardați...
Miroase a rahat!
Ce se petrece? Stați jos!
Stați jos. Ce se întâmplă?
- Thomas e încuiat în toaletă. - Thomas!
- Liniștește-te. Ascultă-mă. - Dați-mi drumul!
Apucă clanța și rotește-o spre stânga.
- Rotește-o spre stânga. - Asta fac. Nu merge.
Domnule șofer, vrei să oprești?
Trebuie să miști clanța și încuietoarea în același timp.
- Liniștiți-vă. - Probabil, are diaree.
- Cum îl cheamă? - Thomas.
Thomas!
Mișcă încuietoarea și clanța în același timp.
Dați-mi drumul!
- E blocată. - Nu poți să tragi de ea?
- Nu. Se deschide din interior. - Înțeleg.
- Și fratele meu de doi ani știe...
- E blocată. - Autobuzul e plin cu copii.
Trebuie să ajungem la feribot până la 10:45, altfel, pierdem...
O să sun la firmă. O să trimită pe cineva cu unelte.
S-ar putea să dureze două-trei ore.
Calmați-l. Stați jos! Autobuzul se pune în mișcare.
O să pierdem feribotul.
Toți sunt dezamăgiți. Ziua e distrusă.
Ne îndreptam spre o benzinărie, să chemăm ajutoare.
Atunci, geniul Eugene Savitsky
a venit din spatele autobuzului cu o idee.
Eugene, trebuie să stai jos.
- Spune-i să tragă spre dreapta. - Încuietoarea se deschide spre stânga.
Da, dar poate că nu știe diferența dintre dreapta și stânga.
- Nu știu care... - Bine.
Thomas, să încercăm altceva.
Încearcă să tragi spre dreapta.
Invers față de cum ai tras până acum.
Eugene, te rog să faci schimb de locuri cu Dominick. Mulțumesc.
- Te simți bine? - Încetează!
Aproape am ajuns.
Pe parcursul întregii călătorii, Thomas a rămas tăcut.
Nu o să pierdem feribotul.
În port, Thomas i-a spus drei Hanka
că e prea agitat ca să urce la bordul feribotului.
Ea mi-a spus să rămân în port, cu el și cu șoferul autobuzului.
În acea noapte, am visat că eram blocat într-o peșteră întunecoasă,
într-o pădure pe care nu o cunoșteam.
Era întuneric, iar eu strigam după ajutor.
Până la urmă, am fost găsit.
Mi-am dat seama că nu eram într-o peșteră,
ci în interiorul Statuii Libertății.
O PARTE DE ADEVĂR Episodul 2
Trezește-te, somnorosule.
Bună!
- Ce e asta? - Nu vei ghici cine a sunat ieri!
Cine a sunat?
Connie Chung.
- Vrea un interviu cu Thomas. - Iisuse...
Ce e? Mi se pare grozav.
Fac un material despre reacțiile oamenilor la Războiul din Golf.
Sigur a existat o reacție.
Abia aștepta să-ți spună.
Vino să vezi ceva.
- Ce e? - Privește.
Dumnezeule!
Ce e asta?
Paznicul m-a lovit în testicule la spitalul unde l-au dus pe Thomas.
Nu pot să cred că s-au umflat așa de mult. Mă dor.
- Ce părere ai? - Poftim?
- Ce părere ai? - Despre testiculele mele?
- Nu. Despre Connie Chung. - Ce e cu ea?
Trebuie să-i dau un răspuns.
I-am dat numărul de la serviciu, în caz că nu dădea de tine.
- I-ai dat numărul de la serviciu? - Da.
Spune-i "nu".
- Serios? - Da.
Bine. E decizia ta. Doar că...
Ce?
Cred că ar trebui să vorbești cu ea. A fost foarte amabilă.
Ar trebui să vorbești cu ea la telefon înainte de a lua o decizie.
Și Thad crede același lucru.
Thad? Ce legătură are cu asta?
Nicio legătură. Era aici când a sunat ea.
Eu am răspuns. Amândoi am fost uimiți.
Tocmai vorbiserăm cu Connie Chung, de la TV.
Mare chestie! Connie Chung, de la TV.
Nu vreau ca boul ăla să răspundă la telefonul nostru.
E telefonul meu de serviciu.
Nu vreau să audă clienții vocea lui.
Vorbește cu ea, Dominick. E foarte amabilă.
Sunt sigur că e amabilă. Vrea ceva de la mine.
Joy, Connie Chung nu e noua ta prietenă cea mai bună.
- Știu că nu e prietena mea. - Nu are ce căuta aici.
După cum vezi, am unele probleme.
Nu am chef de niciun circ mediatic!
- Te manipulează. - Nu sunt proastă.
- Deși tu așa crezi... - Mai lasă-mă!
Vrei să știi ce îmi doresc cu adevărat?
Îmi doresc să ai grijă de mine așa cum ai grijă de el.
Iisuse...
Ar fi o surpriză frumoasă
ca iubitul meu să aibă grijă de mine.
Dar asta nu se va întâmpla, fiindcă nu sunt nebună.
Asta e discutabil.
- Du-te dracului! - Nu face asta! Nu acum.
Încetează. Liniștește-te.
Am spus că... Îmi pare rău.
Nu cred că ești proastă, nu cred că ești nebună.
E greu pentru mine, pentru tine, pentru toți.
Dar trebuie să am grijă de fratele meu. Asta nu se negociază.
Trebuie să fac asta.
Bine.
- Fă-o, Dominick. - Joy...
Joy, nu sunt nerezonabil.
Sunt Henry Rood, de pe strada Gillette 67.
E al patrulea apel din ultimele trei zile.
Vreau să știu când te întorci la muncă.
Dacă e posibil, aș vrea să mă uit pe fereastră
când o să ningă și să nu văd schelele tale.
Aici Three Rivers Examiner. Sun pentru un interviu
cu Thomas Birdsey, la data la care îi convine.
Vă rog să sunați la 292-1314.
Nu mai ține linia ocupată, boule. Trebuie să sune Connie Chung.
Aici Lisa Sheffer. Sun în legătură cu Dominick Birdsey.
Sunt asistent social la institutul Hatch.
Sun în legătură cu fratele tău Thomas.
Știu că s-a creat agitație când ați ajuns aici.
Vreau să știi că l-am văzut pe Thomas și că se simte bine.
În condițiile date, se simte foarte bine.
O să fiu aici până la ora 23:00.
Revin la birou la ora 8:00, mâine-dimineață.
Poți să mă suni la 617-9300.
Dacă ai întrebări sau dacă vrei să știi ce face fratele tău,
vreau să-ți spun că se simte bine în seara asta.
Am trecut pe la el. E ținut sub observație, ceea ce e bine.
Bună ziua!
- Trebuie să fii fratele lui. - Da. Sunt Dominick Birdsey.
Bună! Sunt Lisa Sheffer. Ți-am lăsat un mesaj.
Mulțumesc că ai venit așa de repede. Ia loc.
Îmi cer scuze. Am auzit mesajul abia azi-dimineață.
E clar că a fost o neînțelegere legată de fratele meu.
Scuză-mă. Sheffer.
Bună, draga mea! Ce mai faci?
Nu. Sunt cu cineva în birou. Mami lucrează.
Mulțumesc. Te iubesc. La revedere!
Îmi cer scuze. Fiica mea poate fi o pacoste.
Numele tău real e Domenico?
- Da. De unde știi? - E trecut în dosarul fratelui tău.
- E un nume de familie? - Am primit numele bunicului meu.
Și numele bunicului meu e Domenico. Nu-i așa că e ciudat?
Domenico Parlapiano. Nu e ușor de pronunțat.
Încerc să transfer dosarul fratelui tău,
dar tot lovesc tasta "shift".
Putem să vorbim despre fratele meu? Cum îl scot de aici?
Putem vorbi. Fratele tău Thomas va rămâne aici 15 zile.
Va sta 15 zile sub observație.
La finalul perioadei,
cel mai probabil, cazul lui va ajunge în fața PSRB.
- Bine. Ascultă... - Da.
Nu vreau să fiu nepoliticos.
Ești prima ființă umană pe care o întâlnesc în institutul ăsta.
Dar, în primul rând, nu îmi vorbi cu inițiale
și, în al doilea rând, nu îmi spune de o perioadă de 15 zile,
fiindcă îl iau de aici azi.
- Ai înțeles? - Da. Ce-ar fi să nu ridici tonul?
Inspiră adânc și liniștește-te.
O să mă liniștesc după ce terminăm discuția asta.
Trebuie să iei legătura cu medicul lui, dr. Willis Ehlers.
O să-ți spună că e o greșeală.
Locul lui nu e aici. Ar trebui să fie la Settle.
Dr. Ehlers nu mai e medicul fratelui tău.
- A fost mutat la alt medic. - Cine l-a mutat?
Biroul comisarului statal, din Hartford. Dar nu e o veste proastă.
Dr. Patel e noul lui psiholog. E un medic foarte bun.
Nu. Dr. Ehlers e medicul fratelui meu.
El l-a tratat în ultimii patru ani,
în general, cu succes.
Cu succes... Fratele tău și-a tăiat o mână.
După fiecare problemă pe care a avut-o, a ajuns la Settle.
Acum de ce a ajuns aici?
E o prezență obișnuită acolo. Dacă dai un telefon,
dacă asculți ce spun și dai un telefon...
Știi ceva? Nu îmi place tonul tău.
Chiar nu îmi place. Dacă vrei, poți să pleci. Eu sunt un consilier.
Vreau să vă ajut pe tine și pe fratele tău. Te rog să încetezi.
Ascultă-mă. Locul fratelui meu nu e aici.
- Nu se poate apăra. - Înțeleg.
Probabil, e foarte speriat.
E ca și cum ai pune un iepure într-o haită de lupi.
Nu va supraviețui aici. Și va fi vina ta.
Nu va fi vina mea. Dar mulțumesc că spui asta.
O să fiu sinceră cu tine, Dominick.
Fratele tău a fost dus la un spital psihiatric judiciar,
fiindcă e grav bolnav psihic și a comis o infracțiune serioasă.
- Ce infracțiune? - Știi ce a făcut.
Ce a făcut? A întrerupt ziua de lectură a unor bătrâne
și a vărsat puțin sânge pe covorul bibliotecii.
Știu că a fost cu totul bizar. Înțeleg asta.
Dar ce infracțiune serioasă a comis?
A etalat o armă periculoasă.
- A folosit-o asupra lui. - Da, dar a făcut-o premeditat.
A folosit-o asupra lui, dar a făcut-o premeditat.
Îl cunosc mai bine decât oricine.
Probabil, sunt mai periculos decât el. E inofensiv.
Știi care e problema ta?
Dacă te calmezi, o să-ți explic.
Presupui că e cel mai nepotrivit loc pentru fratele tău.
Dar nu e cazul.
În plus, Dominick, nu poți face nimic în privința asta.
Nimic. Nu ai nicio putere.
Thomas va rămâne aici minimum 15 zile, conform ordinului judecătoresc.
Bine. Și ce se va întâmpla după cele 15 zile?
O echipă de evaluare va face o recomandare judecătorului.
Va fi externat, transferat în alt spital
sau va rămâne aici, sub jurisdicția comisiei de analiză.
- Ce face comisia de analiză? - Stabilește să rămână aici.
- Cât timp? - Un an. Știu.
Un an!
Violență și strigăte... Ar trebui să te calmezi.
Știu că e deranjant, Dominick.
Un an? Cum să mă uit la el când o să-l văd azi?
Cum să mă uit la el și să-i spun: "Thomas, iată care e situația."
"Rămâi 15 zile aici și e posibil să mai stai încă 365 de zile."
Cum să-i spun asta?
- Nu o să-l vezi azi. - Ești ceva de speriat.
Pe bune, Dominick?
De ce nu o să-l văd azi?
Ăsta e protocolul. E în regim de securitate maximă.
Eu și Thomas o să facem o listă cu vizitatori. Cinci persoane.
- Cât o să dureze? - Două săptămâni, ca să se aprobe.
Două săptămâni? Nu o să mai fie aici peste două săptămâni.
E posibil să nu fie așa.
Îmi pare rău. Mă poți suna oricând dorești, zi sau noapte.
O să te pun în legătură cu dr. Patel.
O sun chiar acum, să văd dacă te poate primi.
Sunt sigură că îți va răspunde la întrebări.
Dar să nu ridici tonul în biroul ei. Nu suportă asta.
Bună! Sunt Lisa Sheffer.
Bine, mulțumesc. Tu ce mai faci?
Ai timp azi să te întâlnești cu Dominick, fratele lui Thomas Birdsey?
Abia așteaptă să discute cu tine.
- La ora 17:00 e bine? - Da.
E foarte bine. Mulțumesc mult.
E foarte ocupată. E bine că te primește azi.
Azi mă voi întâlni cu fratele tău.
O să-i spun că ai vrut să-l vizitezi.
Vrei să-i mai transmit ceva?
- Nu, mulțumesc. - Nu vrei să-i transmit nimic?
- Nu. Asta e tot. - Nu vrei să-i spun că îl iubești?
- Știe. - Da, dar tuturor le place să audă asta.
- Bine. Spune-i că îl iubesc. - O să-i spun.
- Bună dimineața, dnă Rood! - Bună dimineața!
Pot să vorbesc cu soțul tău? Mi-a lăsat mai multe mesaje.
Nu pot să-l deranjez. Scrie.
Dacă nu scrie, se îmbată.
Poți să-i ceri scuze din partea mea pentru întârziere?
- Ploaia nu ajută. - Nu.
Și am avut unele probleme care nu țin de mine.
E vorba despre fratele tău?
Se simte mai bine. În funcție de vreme,
o să termin lucrarea în maximum șase săptămâni.
Ploaia o să se oprească în 24 de ore.
Apoi o să reiau munca. Nu e nevoie să mă tot sune.
Bine. E în ordine.
Apropo... Ce scrie? Marele roman american?
Nu e ficțiune. Dezvăluie unele aspecte.
Vrea să-i demaște pe zugravi?
O să încerc să ajung mâine.
Așa să faci.
Până o să termin treaba, tu și soțul tău o să vă săturați de mine.
Așa crezi? Eu nu cred.
Mulțumesc, dnă Rood.
Casă, dulce casă...
Singurul rămas în casa construită de bunicul meu pentru familia lui
e Ray Birdsey, un alb protestant din Youngstown, Ohio.
În casă nu mai e nimeni din familia Tempesta.
Nimeni cu sânge italian.
De câte ori mă întorc în casa de pe bulevardul Hollyhock, 68,
mă simt nervos și insignifiant.
Mă simt ca la 10 ani, neputincios.
În copilărie, visam așa de des că îl ucid pe tatăl meu vitreg,
încât devenise un hobby.
L-am ucis în minte de nenumărate ori.
L-am aruncat de pe stânci, l-am electrocutat în cadă,
l-am împușcat la vânătoare.
În vara în care a murit bunicul meu,
mama a rămas însărcinată cu Thomas și cu mine.
Probabil nu o să știu niciodată numele tatălui meu biologic.
Oare a știut de existența noastră?
De ce mama nu ne-a spus cine e?
Oare adevărul e așa de cumplit?
Ai grijă de tine, Jeanette.
Mincinoaso!
Ce s-a întâmplat?
Nu ai vândut mașina?
Îmi iau o zi liberă, să merg în oraș, și ea ce face?
Se răzgândește și cumpără un Ford Taurus din altă parte a orașului.
Are voie să primească doar cinci vizitatori.
Trebuie să treci de pază,
unde ești percheziționat, apoi ajungi la detectorul de metale.
Nu e percheziție.
E brutalitatea poliției.
- Ai făcut poze? - Nu.
Trebuie să-ți fotografiezi testiculele înainte să se vindece.
Trebuie să înregistrezi totul. Trebuie să te duci azi la medic
și să faci fotografii,
fotografii clare ale testiculelor tale, ca să ai dovezi.
Apoi le folosești ca să ajungi la o înțelegere cu ticăloșii ăștia.
Le arăți pozele și le spui: "Vă dau în judecată, dacă nu..."
"Dacă nu îl transferați pe fratele meu la Settle."
- Nu e o idee rea. - Nu-i așa?
Și, după ce îl scoți de acolo, îi dai în judecată oricum.
- Tu ai face asta? - Fără să ezit.
- Ești așa de... - Fără să ezit.
E o ocazie bună. Îți spun eu.
I-aș da în judecată și aș lua banii. Sunt bani câștigați ușor.
- Sună telefonul. - Ăștia sunt bani câștigați cu greu.
- Îți sună telefonul. - Ăia sunt bani câștigați ușor.
- Răspunde. - Aud telefonul.
Constantine Motors. Sunt Leo.
Nu, domnule, s-a răzgândit.
A cumpărat un Ford Taurus de la Three Rivers.
Dar voia mașina aia. De ce a făcut asta?
Cred că s-a răzgândit în ultima clipă.
Ce s-a întâmplat?
Mi-am luat o zi liberă, să merg la o audiție.
Ar trebui să-ți stabilești prioritățile.
Ți-ai luat o zi liberă și ai pierdut o vânzare.
Nu a fost o reclamă, ci un film artistic.
Un film horror.
Era un rol de detectiv.
Niște adolescenți creștini
au fost uciși și...
Închide.
- A închis. - A închis?
- Trebuie să plec. - Un film horror?
De ce trebuie să mă duc acolo? De ce nu vine aici?
- Nu vrea să mă vadă. - Fii serios!
- Mereu ai fost ginerele lui preferat. - E o tâmpenie. Mă urăște.
- Stai aici. - Unde pot să mă duc?
Salut, Gene!
Trezește-te!
- Trezește-te. - Cât e ceasul?
E 2:15. După-amiază, în caz că te întrebi.
Arăți ca un rahat de câine.
- Mulțumesc. - Dormi măcar puțin?
Arăți ca un...
Cum se numesc câinii ăia cu fața căzută și cu dinți strâmbi?
- Basset. - Exact. Așa arăți.
Dispari!
Îți spun eu, fiindcă nimeni altcineva nu îți spune.
- Mașina asta a ruginit. - Nu îți face griji.
Pot să-ți fac rost de o camionetă Isuzu bună.
- Găsește altă victimă. - Vorbesc serios.
- Nu. - Îți obțin un preț bun.
A căzut cutia de viteze de la ultima mașină luată de la tine.
Eu nu îmi amintesc asta. Ascultă...
Nu sunt binedispus. Mă simt ca dracu'.
- Câți pot fi pe lista fratelui tău? - Cinci.
Spune-i să mă treacă și pe mine pe listă. Dacă vrea.
L-aș vizita cu plăcere, să văd cum se descurcă.
Eu și el ne cunoaștem de câțiva ani.
- Da. O să-i spun. Mulțumesc. - Bine, frățioare.
Da.
Dominick?
Salut! Sunt Dale. O să fac câteva poze, dacă nu ai nimic împotrivă.
- Contuzie la nivelul testiculelor? - Da.
Bine. Ridică-te, te rog!
O să fotografiez zona lezată. Trebuie să o văd.
Da.
Bună dimineața... Așa.
Doi, trei.
- Polițiștii ți-au făcut asta? - Gardienii de la închisoare.
Ai dracului polițiști!
Îmi pare rău că nu am fost așa de deștept ca tine.
Am fost bătut de poliție o dată. Ar fi trebuit să fac ceva.
Veneam de la un concert Aerosmith. Ai auzit de Aerosmith?
E cea mai tare trupă din lume. Eu și fratele meu eram drogați.
Ne-au oprit polițiștii. I-au spus să coboare din mașină.
Fratele meu i-a spus unde să se ducă. Ne-au bătut măr.
Până am făcut pe noi.
Dacă aș fi avut o dovadă, aș fi fost mai bogat acum.
Îmi pare rău că nu am fost așa de deștept ca tine.
Cât e ceasul?
S-a făcut ziuă.
- Bine. Te duci... - Aduc eu copilul.
Adu fetița aici.
Copilaș...
- Dessa... - Dominick?
Nu.
Ceva e în neregulă. Nu știu ce să fac.
Nu. Dominick, de ce... Nu! Respiră?
Când soseau cele mai urâte aniversări,
ziua de naștere a Angelei și ziua morții ei,
o vedeam pe Dessa chircindu-se de durere și jelind,
în timp ce ambulanța oprea în fața casei.
Mai era și fratele meu...
Știau că, uneori, stau aici.
De asta a fost ucisă Angela.
Devin tensionat când îmi amintesc că fratele meu le spunea oamenilor
că există posibilitatea
ca Angela să fi fost ucisă de dușmanii lui, ca un avertisment pentru el.
- Agenții FBI și CIA sunt implicați. - Încetează!
- Erau pe urmele mele. Îmi pare rău. - Nu are legătură cu tine.
- Îți pare rău? - Dominick...
- Jur! - Încetează.
Nu are legătură cu tine. E fiica mea.
Am uitat dacă ayatolahul sau cartelurile columbiene
îl urmăreau pe Thomas în acea lună.
Dar mi-a venit să-i crăp capul de perete când l-am auzit spunând asta,
că moartea fiicei mele are legătură cu el.
Ce naiba e cu tine?
Timp de mai mult de o lună, Dessa s-a purtat ca un zombi,
iar eu a trebuit să gestionez criza.
Eu m-am ocupat de legist și de polițiști.
Și de cutiile de plastic pe care oamenii le aduceau la ușă.
Brigada furnizorilor de mâncare...
După o săptămână, am aruncat totul,
am spălat toate cutiile și le-am înapoiat proprietarilor.
O să treacă.
Tatăl Dessei m-a asigurat că vom trece peste asta.
Se întâmplă și așa ceva.
M-a asigurat că vom avea alt copil în curând.
Ar trebui să începem cât mai curând posibil.
Trebuie să accepți viața.
Mulți au făcut asta,
ne-au spus că o nouă sarcină ne va atenua durerea.
Totul o să fie bine.
Au presupus că sunetul și mirosul ei puteau fi înlocuite.
Ies la plimbare.
De parcă eu și Dessa am fi putut să o ștergem pe Angela ca pe o casetă.
Sadie, vino. Vrei să vii?
Nu. Mi-e bine așa.
Bine. Vino, fetițo.
Eu și Dessa am rezistat puțin mai mult de un an.
Nu ne-am certat niciodată. Am fi consumat prea multă energie.
După e vreme, a început să meargă
la întrunirile grupului de sprijin al părinților,
la New Haven, și m-a forțat și pe mine să merg.
Numele lui era Kyle.
Am fost de două ori și nu m-am mai întors. Nu am suportat.
Grupul ăla m-a enervat, dacă vreți să știți adevărul.
Toți părinții ăia care își împărtășeau sentimentele
se bălăceau în durerea lor.
Clubul bebelușilor morți... Petrecerea tristă săptămânală.
Dominick, vreau să-ți deschizi sufletul.
Nu pot face asta singură.
Te rog.
Ce rost are?
O să vorbim, o să plângem, o să vorbim din nou.
Ea tot moartă va rămâne.
Dominick.
Te rog.
Viața nu trebuie să aibă rost. Asta e marea glumă.
Poți să ai un frate care își pune cleme metalice în păr,
să respingă semnalele inamicului din Cuba,
un tată biologic care nu și-a făcut apariția în ultimii 33 de ani
și un bebeluș mort în pătuțul lui, și toate astea să nu însemne nimic.
Dessa a înțeles din timp șocul zilei de naștere a Angelei
și a început să se pregătească din timp.
A vrut să mergem împreună într-o excursie în Grecia și în Sicilia,
cu banii din asigurarea de viață.
Aș fi putut să-mi iau liber de la serviciu, dar am refuzat.
I-am spus că mi se pare absurdă ideea
de a folosi banii câștigați din moartea copilului.
Dar adevărul pe care nu-l puteam spune era că mă temeam.
Mă temeam că vom sta împreună în cabina unei nave.
Pe o navă, nu poți lua cheile și să pleci atunci când vrei.
Pe o navă, faci alt copil.
Am făcut dragoste de vreo 12 ori în anul de după moartea copilului.
Ea a avut mereu diafragmă, iar eu m-am retras din timp.
Gândul la acea călătorie mă speria de moarte.
Am încurajat-o să se ducă fără mine.
M-a crezut pe cuvânt și a plecat.
Eu aveam planul meu pentru propria recuperare.
Dominick Birdsey?
Îmi cer scuze.
Îmi pare rău că te-am speriat. Dormeai?
- Cine ești? - Sunt dr. Patel.
Îmi pare rău. Nu... Doar vegetam.
Vrei să mergem sus, dle Legumă?
Scuză-mă!
Scuză-mă.
Ia loc, te rog.
Voiam să fac un ceai înainte de a începe.
- Vrei și tu? - Desigur.
Dormi suficient, dle Birdsey?
A fost o zi lungă. Poți să înțelegi.
Am ceai de mușețel, de mentă și de fructe de pădure.
- Oricare. - Oricare...
Cuvântul preferat al bărbatului american ambivalent.
E pasiv-agresiv. Nu crezi?
De fructe de pădure. Mulțumesc.
Ce se petrece cu fratele meu?
- L-ai văzut? - Da. Astăzi.
- A avut loc un incident. - Un incident?
Fratele tău e preocupat de camerele de supraveghere.
Astăzi la prânz, a început să strige
și să arunce cu mâncare în camera din sala de mese.
Un angajat a vrut să-l calmeze. O masă s-a răsturnat.
Thomas a răsturnat o masă?
Din câte am înțeles, mâncarea altor pacienți
a ajuns pe podea și s-a creat o busculadă.
Au fost chemați gardienii și lucrurile s-au calmat.
Dar fratele tău a trebuit să fie imobilizat.
- Și acum e imobilizat? - Nu.
A fost dus în camera lui la ora patru. Nu ți-am spus ca să nu te alarmezi.
Nu e normal pentru pacienții paranoici să se comporte așa uneori.
Îți spune asta fiindcă i-ai zis Lisei Sheffer că vrei să fii informat.
- Cum se simte acum? - E retras, închis în sine.
Am vorbit cu psihiatrul lui, dr. Chase.
Se gândește să-i mărească doza de Haldol.
Așa... Îl eliberați,
și apoi îi dați medicamente.
Ultima oară când medicul i-a mărit doza de medicamente după o criză
a fost ca și cum cineva l-ar fi băgat în priză.
Se plimba ca un bezmetic.
Dle Birdsey, medicamentele neuroleptice
sunt eficiente în cazuri de halucinații,
dar, din nefericire, au efecte secundare adverse.
Știu totul despre ele.
Știu totul despre Prolixin, Stelazine și alte medicamente.
Nu poți avea un frate care de 20 de ani intră și iese periodic din spital
și să nu cunoști toate chimicalele.
Detestă Haldolul. Îl face să se simtă ca dracu'.
Nu v-am dat permisiunea să-l transformați într-un zombi
pentru că s-a speriat și a răsturnat o masă,
doar pentru că e convenabil pentru angajații spitalului.
Pentru mine, e inacceptabil.
E inacceptabil și pentru mine, dle Birdsey.
Te rog să crezi în etica mea profesională.
Îl ajut pe fratele tău, nu sunt dușmanul lui.
Nu sunt un savant nebun.
Am vorbit cu dr. Chase.
I-am spus că mărirea dozei de Haldol pentru fratele tău
nu e o idee bună, că e o măsură prematură.
Aș vrea să-i împărtășesc și motivele tale de îngrijorare.
Ar conta?
Ce ar face unul dintre zeii psihiatriei?
Ar asculta politicos
și ar face tot ce vrea el.
Am trecut prin asta.
- Ești foarte obosit, dle Birdsey. - Sunt.
Au fost 40 de ani grei.
Vrei să bei un ceai?
Desigur.
Fratele tău mi-a spus că ești un cititor pasionat.
Casa ta e plină cu cărți. Era foarte încântat
când îmi spunea asta și părea foarte mândru de intelectul tău.
Da.
Ai altă părere?
Cred că Thomas
se poate concentra doar asupra propriei persoane.
Din cauza bolii lui, nu se poate gândi decât la el.
- Așa era și în copilărie? - Nu.
- Își făcea mai multe griji. - Pentru ce?
Pentru oameni.
Pentru mine.
Își făcea mai multe griji decât ea.
- Decât cine? - Decât mama mea.
Lui îi spunea "iepurașul", iar mie îmi spunea "maimuța-agățătoare".
Dar ce contează?
Toate poveștile astea din trecut sunt irelevante.
Am trecut prin asta și acum 20 de ani,
când a început tot coșmarul ăsta.
E o problemă genetică. Nu are legătură cu educația lui.
Nu are rost să dezgropăm secretele trecutului.
Să ne concentrăm asupra prezentului.
Să-i dăm medicația adecvată, ca el să se poată controla,
și să încercăm să-l învățăm cum să-și gestioneze crizele.
Nu te simți confortabil când îți amintești de trecut?
Nu. Mă simt confortabil.
De ce insiști să vorbești despre mine?
Fiindcă ești fratele lui geamăn. Ești imaginea lui în oglindă.
Ești eul lui sănătos. În termeni științifici,
ești echivalentul grupului de control.
Ești o parte a lui lipsită de povara bolii.
Într-un fel, ca geamăn al lui, tu ești el, și invers.
Nu sunteți doar frați, sunteți aceeași persoană.
Nu știu...
Vreau să asculți înregistrarea discuției mele cu fratele tău
de după incident. Am fost mulțumită de progresele făcute.
Cred că ar fi util să-ți văd reacția.
E corect? Mă refer la confidențialitatea medic-pacient.
Iar faci asta, dle Birdsey. Pui la îndoială etica mea profesională.
Ascultă.
Ședința cu Thomas Birdsey, ora 14:30, 16 octombrie, 1990.
Dle Birdsey, știi că discuția noastră e înregistrată?
Da. Știu multe.
Pot să prezint înregistrarea persoanelor despre care am vorbit?
Fratele tău, dna Sheffer, dr. Chase?
Nu și dr. Chase. M-am răzgândit în privința lui.
- De ce? - E prea riscant.
De unde să știu că nu lucrează pentru irakieni?
În meseria mea, nu am voie să-mi asum riscuri.
La ce meserie te referi, dle Birdsey?
Nu comentez.
Încerc să înțeleg, dle Birdsey.
Te referi la standul cu ziare și cafea sau la altceva?
Curiozitatea a omorât pisica.
Dle Birdsey, pot să-ți spun Thomas?
- Nu. - De ce nu?
- Sunt Simon Petru. - Simon Petru? Apostolul?
Ai înțeles, dră Gandhi!
De ce îmi spui "dră Gandhi"?
Fiindcă așa ești îmbrăcată, Suzie Q.
- Suzie Q? De ce sunt Suzie Q? - De unde să știu de ce ești Suzie Q?
Nu știu dacă înseamnă ceva,
dar așa îi spunea tatăl meu vitreg mamei mele, Suzie Q.
Vorbește exact ca el.
Suzie Q. era porecla mamei tale? Numele ei era Susan?
Nu. Concettina. Connie.
Dar așa o numea tatăl meu vitreg...
Da?
Când era supărat pe ea, când voia să o ridiculizeze.
Îmi cer scuze. Continuă.
Nu știu mare lucru despre familia ta. Povestește-mi.
Mama ta a murit. Așa e?
Ai un tată vitreg?
- Și un frate? - Un frate geamăn. Suntem identici.
Îi place să citească.
Ar trebui să-i vezi casa. E plină cu cărți. E un om foarte inteligent.
Dar tu, dle Birdsey?
Eu am fost ales de Dumnezeu.
Și, la scurt timp, au început să mă urmărească.
Fratele meu a fost un profesor bun.
Elevii îl plăceau. Îl respectau pentru inteligența lui.
Dar a renunțat.
- De ce? - Nu știu.
S-a întâmplat ceva. Nu vrea să vorbesc despre asta.
- Cu ce se ocupă acum? - Zugrăvește case.
I-am spus să aibă grijă la vopseaua radioactivă.
Nu mă ascultă.
Ai auzit, Dominick?
În felul lui, Thomas își face griji pentru siguranța ta.
Îl văd pe fratele meu că încearcă să o dea jos de pe degete.
Și tatăl meu vitreg o are,
dar el nu mă mai vizitează, așa că nu îmi fac griji din cauza lui.
- Poți să-mi vorbești despre el? - Tatăl meu vitreg obișnuia să ne bată.
- Vă lovea? - Da, când eram copii.
- Des sau rar? - Des.
Rar.
Obișnuia să mă bată cu cureaua.
- Unde te lovea? - Pe brațe, la fund.
O dată, m-a lovit peste gură, și catarama mi-a spart un dinte.
Oprește înregistrarea. E o minciună. Nu s-a întâmplat asta.
Și-a rupt dintele la săniuș.
Eram la Cow Barn. Coboram dealul,
el s-a răsturnat cu sania și s-a lovit cu gura de metal.
- Vrei să mă opresc? - Nu. Continuă.
Nu l-a lovit niciodată pe Dominick cum m-a lovit pe mine.
- Nu? - Nu.
Mereu se lega de Thomas Gunoiul.
Thomas Gunoiul? De ce vorbești așa despre tine?
- E adevărat, Dominick? - Ce anume?
De obicei, erai cruțat?
Da. Uneori, eram cruțat, fiindcă nu îl enervam pe Ray cum o făcea el.
Eram destul de inteligent să-mi țin gura.
El nu făcea asta. Pune înregistrarea.
Dle Birdsey, de ce crezi că tatăl tău vitreg era mai aspru cu tine
decât cu fratele tău?
Nu cred, ci știu sigur. Fiindcă mă invidia.
De ce te invidia?
Fiindcă înțelesese că Dumnezeu avea planuri mari pentru mine.
Obișnuia să-mi deschidă dulapul și să urineze pe hainele mele.
Și pe pantofi. Mereu urina pe pantofii mei.
De ce crezi că urina pe hainele tale?
Și asta era cea mai mică problemă.
- Făcea lucruri mai rele? - Mult mai rele.
Ce lucruri mai rele?
O viola pe mama și ne obliga să ne uităm. Și...
Fii serios!
Mă lega și îmi băga lucruri în fund.
Ce lucruri?
Dacă Ray ar ști că spune așa ceva... Iisuse!
Creioane și șurubelnițe.
O dată, a luat mânerul unui cuțit...
Nu mai pot. Oprește-o!
Spusele fratelui tău te-au supărat. Nu-i așa?
Nu, doctore. De ce să mă supere?
Mama era violată, iar noi eram obligați să privim.
Tatăl meu vitreg îi băga șurubelnițe în fund.
E simplu, e foarte ușor să asculți așa ceva.
Iisuse! Am crezut că face progrese.
- Ce simți acum? - Ce contează ce simt?
Nu sunt eu cel care are porniri perverse...
Pari furios, Dominick. Spune-mi de ce...
Vrei să știi de ce sunt furios? O să-ți spun.
Acum ar fi trebuit să fiu pe strada Gillette
și să termin o lucrare care trebuia terminată acum trei săptămâni.
Iar eu stau aici, într-un mic mall,
și îl ascult pe fratele meu spunând lucruri care nu s-au întâmplat.
De acord, se întâmplau și lucruri rele în casa noastră.
Ray era foarte irascibil.
Dar nu l-a violat niciodată cu o șurubelniță.
Dominick, te rog să nu ridici tonul.
- De ce nu iei loc? - Nu vreau să iau loc.
Inspiră adânc de câteva ori.
Vrei să știi ce simt?
Simt că fratele meu a fost o ancoră pentru mine toată viața.
Chiar și înainte să se îmbolnăvească, înainte să-și taie mâna.
O ancoră care mă trage în jos. Știi ce am primit?
O frânghie destul de lungă să ies la suprafață, să respir.
Mă gândeam la ziua în care o să scap de el.
În care o să tai frânghia. Dar iată-mă acum. Am 40 de ani,
și încă sunt la casa de nebuni.
Înțeleg. Mi-e foarte clar.
- Ce înțelegi, Dominick? - Că el...
El e blestemul meu.
Doar că...
Îmi pare rău.
Nu știu ce să fac.
Reacția ta, Dominick,
a fost edificatoare pentru mine.
Dar cred că ar trebui să renunțăm
să ascultăm înregistrările ședințelor fratelui tău.
Tu ai spus că o să ajute.
Poate că a fost o idee proastă. Pot să ajute,
dar tratamentul unui frate nu trebuie să-l pună pe celălalt în pericol.
Azi am aflat ceva.
Am aflat că doi oameni sunt rătăciți în pădure, nu doar unu.
S-ar putea ca pe unul dintre ei să nu îl mai găsesc.
E pierdut de prea mult timp. Șansele mele sunt foarte mici.
Dar s-ar putea să am noroc cu celălalt.
E posibil ca celălalt să mă strige.
Trei, patru...
- Ghici cine a venit! - Bună, Dominick!
Vrei să îți bagi fața într-un dovleac?
Nu am dovleac. Am copt semințe de dovleac.
- Vrei semințe de dovleac? - Nu vreau semințe.
- Am copt semințe de dovleac. - Dominick, vino să iei...
Ce a spus?
Știu că ai multe pe cap,
dar asta nu e o scuză să fii nepoliticos cu prietenul meu.
E și casa mea. Dacă vreau să vin de la serviciu,
să mă relaxez și să-l invit pe Thad, asta e treaba mea.
Nu îmi închide ușa în nas!
Nu îmi închide ușa în nas.
Mi-ai stricat toată bucuria. Vii aici și strici totul.
Am avut o zi grea.
Când ajung acasă, vreau să mănânc ceva,
mâncare adevărată, nu semințe coapte de dovleac.
Și apoi vreau să dorm, fiindcă am nevoie de somn.
- Cer prea mult? - Da.
Fiindcă nu te gândești niciodată la nevoile mele.
Ia-ți iubitul, iubita sau ce dracului e și cărați-vă de aici!
Du-te dracului! Să mergem.
Du-te dracului!