23.976 Ro
TĂRÂMUL STRĂVECHI XI
INVAZIA MICROZAURILOR
Vastul nostru univers este plin cu obiecte de dimensiuni incredibile.
...obiecte aflate la distanțe prea mari pentru a fi măsurate.
Dar, totodată, este alcătuit din milioane și milioane de particule mult prea mici pentru a fi văzute.
Și aceste lucruri minuscule sunt la fel de importante pentru natură ca și cele mari.
Cu multe ere în urmă, dinozaurii dominau planeta noastră.
Mare parte din ei erau imenși...
Dar printre acești giganți trăiau ființe mititele,
dinozauri de mărimea unei pisici.
Într-o lume cu ființe atât de mari, ceva așa de mic putea fi trecut cu vederea cu ușurință.
Dar lucrurile mici pot fi foarte importante.
Dinozaurii din Valea cea Mare știau asta.
Mai ales când acel lucru era o floare gustoasă, ce înflorea foarte rar.
Arată atât de bine...
Și miros atât de bine...
Dar, mai presus, au un gust atât de bun...
Arată cum trebuie din punctul meu de vedere.
- Da, da, da... - Și eu cred la fel.
- Eu zic să mâncăm una. - Ducky, nu, așteaptă!
- De ce ai făcut asta? - Haide, cunoști regulile.
Toată lumea trebuie să aștepte.
După aceea venim cu toții aici, ne așteptăm rândul și servim dulciuri-de-copac. Așa facem mereu.
Este singurul mod prin care putem fi siguri că fiecare primește... Spike, nu!
- E valabil și pentru tine. - Am înțeles ce vrei să spui, să împărțim și așa mai departe...
...dar mă gândesc tot timpul, tot timpul mă gândesc, gândesc așa:
Dacă zbor în vârful copacului cu dulciuri și iau dulciuri din copac pentru mine
și pentru voi trei, totul va fi în regulă. Ce zici?
Mai spune o dată.
Nu. Mă duc să le iau.
Sunt multe bune în vârf.
Păzea, că vin!
Ce cauți acolo?
Ți-am pus o întrebare. Ce aveai de gând să faci?
Eu? Eu... ăăă vroiam să zbor... în vârful copacului cu dulciuri...
...să iau câteva...
Păi... atunci...
Toată lumea din Vale așteaptă să guste din dulciurile-de copac.
Așteaptă de mult timp.
Și nu vreau ca nimeni să fie dezamăgit.
De aceea, mi-am asumat sarcina de a veghea fiecare părticică din copac.
Și dacă măcar una va dispărea, voi ști lucrul acesta.
Ați priceput?
V-a prins! Se pare că va trebui să mai așteptați.
Și știm cu toții cine va gusta primul.
- Da, dar de ce? - Pentru că eu am găsit copacul-cu-dulciuri, toată lumea știe asta.
Eu nu-mi amintesc așa, nu, nu, nu...
Și eu îmi amintesc. Era pentru prima oară când am văzut copacul.
Hei, băieți, ia uitați ce am găsit!
Hei, ce-i asta?
Așa e. Chiar așa s-a întâmplat.
Da, cred că aveți dreptate.
Picioruș ar fi trebuit să guste primul. Numai că era prea mic.
Cum?
Nu o lua cu înțelesul propriu. Adică erai prea scund, mititel, știi tu...
Crezi că sunt mic?
Ei, haide, n-o lua chiar așa. Vrea să zic că nu ai mărimea normală a unui Gât Lung, nu-i așa?
Eu... încă sunt în creștere.
A, deci asta se întâmplă... Durează ceva, nu-i așa?
La revedere, Picior Mic!
Nu fi îngrijorat, Picior Mic...
Vei crește,... cândva...
Așa cred și eu.
Da, mulțumesc...
Ne vedem mai târziu.
- Bine gândit, Ducky! - N-am vrut să...
Tupsy, ești chiar tu?
Tupsy! Tu ești!
- Rita? - Îhmm...
Când ai... vreau să zic... cum ai...
Vreau să zic...
Tupsy, nu te-ai schimbat deloc.
Încă cel mai arătos lucru cu trei coarne...
M-am agățat.
Da, același "bătrân" Tupsy...
Și Picioruș ăsta...
...închipuie-ți, să-mi spună mie că nu voi gusta prima dulciurile-de-copac!
Desigur că vei gusta prima dulciurile-de-copac.
Tată?
- Ai face tu asta pentru mine? - Desigur... - Tată?
Tu ești?
Da, minunat... Ce-ar fi să ne întâlnim mai târziu?
Cum spui tu, frumosule!
- Tati? - Cera, ce surpriză!
Cu cine tocmai ai vorbit?
Cu... ăăă...
Hei, știi ce n-am mai făcut noi demult?
Să mergem la iaz împreună...
Ce zici? Doar tu și cu mine. Timp petrecut în familie...
Bine, sigur. Cred...
"Prea mic", "Micuțule"...
Acum, poate, dar într-una din zilele astea...
Sunt aici, Picioruș. Ți-ar plăcea o plimbare?
Care-i treaba? Crezi că sunt prea mic sau ceva de genul ăsta?
Că nu mă pot descurca singur?
Nu, Picioruș. Nu e asta.
Păi, ai avea dreptate. Sunt mic.
Acum, poate. Dar vei crește.
Bineînțeles, Picioruș, că vei crește. Gândește-te cât de mare este tatăl tău.
La fel și bunicul tău.
Și el a fost ca tine cândva și uită-te la el acum.
- Era? Ai fost? - Da, Picioruș, am fost.
Exact de mărimea ta.
Dar nu la vârsta ta, desigur.
Păi, nu... La vârsta ta deja mă mai înălțasem.
Mulțumesc...
Așa se va întâmpla și cu tine. Vei mai crește.
Îți promit.
Poate că au dreptate. Poate că au toți dreptate.
Poate că sunt mic.
Dar sunt îndeajuns de mare pentru a lua primul dulciuri-de-copac.
Haide, poți s-o faci!
Da, te-am prins acum.
Aproape că am ajuns...
O, nu!
- Ai auzit ceva? - Era doar o zburătoare.
Dacă așa zici tu, arătosule... Dar mie mi s-a părut că aud pe cineva țipând.
De ce ar țipa cineva într-o zi așa de frumoasă precum cea de azi?
- Ce-a fost asta? - Din nou, Trei Coarne...
- Dar ce s-a întâmplat? - Nu știu, dar sunt sigur că ne va spune.
Deci, Cera, ești supărată că n-ai gustat prima dulciurile-de-copac?
Tu ce crezi?
Ăăă... da?
Ați mai văzut vreodată o priveliște atât de tristă?
Oh, aceste dulciuri-de copac, aflate la apogeul perfecțiunii, s-au dus...
Dar nu asta este partea cea mai tristă. mai rău este că cineva dintre noi le-a furat.
Chiar așa! Cineva v-a furat.
Din cauza aceasta, nu veți mai primi dulciuri-de-copac.
Și eu doream dulciuri, pentru că... pentru că Tupsy, aici de față, mi-a promis că voi gusta prima.
Nu-i așa, frumosule?
A spus "Tupsy"?
- Ce se petrece cu... - Nu eu am fost, mă auzi, nu eu...
Hei, te cunosc!
Te-am văzut fugind când am descoperit că au dispărut dulciurile-de-copac.
Ei bine, ce ai de spus în apărarea ta?
Bine, bine, am fost aici, dar n-am mâncat dulciurile de copac.
Nu eu, jur!
Da, atunci cine?
Micuții. Da, ei. Niște Gâturi Lungi micuți. Am văzut cu ochii mei.
Erau doar atât de înalți.
Este adevărat. Au mâncat toate dulciurile-de-copac. Chiar din copac.
Atunci am venit. Au fost atât de surprinși încât au țipat.
Apoi am alergat să... știți voi, să caut ajutor.
Apoi bănuiesc că a venit dl. Trei Coarne și a văzut și el.
Apoi a țipat și el.
Am strigat, nu am țipat.
Bine, a strigat...
Stai puțin. Vrei să spui că toate dulciurile au fost mâncate de Gâturi Lungi atât de mari?
Da!
Bună încercare! Ești într-o mare încurcătură.
Spune adevărul. Uitați!
Aceste urme de dinți sunt făcute de ceva foarte mic.
Chiar mai mici decât Picioruș.
Tupsy are dreptate.
Îmi pare rău că nu te-am crezut.
Dar asta este o veste groaznică.
Valea noastră infestată de prădători mititei, care se strecoară chiar pe sub nasurile noastre, consumănd hrana noastră?
Dezgustător...
Să-i dăm afară! Îi urăsc.
Ființe târâtoare, ființe mișunătoare...
Toate lumea îi urăște Pe micuții târâtori,
Gâdilă atunci când mușcă, Se strecoară noaptea peste tot.
Toate lucrurile le fac anapoda,
Aceste mici târâtoare...
Lipicioase și țepoase,
...târâtoare...
Îți intră în urechi,
- Și între degete... - Nu!
Îți mănâncă toată hrana, Chiar de sub nas...
Aceste îngrozitoare Ființe târâtoare.
- Ar putea fi istețe, - Ar putea fi neghioabe,
- Nu știm cum arată, - Sau de unde au venit.
Singurul lucru cert Este că sunt diferite de noi.
Și tot ce este diferit Este periculos!
Ființe târâtoare...
Lumea ar fi un loc mai bun fără aceste...
-...târâtoare. - Dar fiecare viețuitoare...
...are un rol de jucat.
- Ar putea fi drăguțe. - Nu, domnule! - În niciun caz!
Nu aceste ființe lipicioase și înțepătoare.
Striviți-le, aplatizați-le!
Ființe târâtoare...
Desigur, știți cu toții ce avem de făcut.
Va trebui să-i vânăm și să-i exterminăm.
Stați, stați! Vă rog, să nu fim luați de val.
Aceste mici creaturi, orice ar fi ele, au același drept de a trăi aici ca și noi.
Și au același drept de a mânca dulciuri-de-copac.
Deci rămâne cum am stabilit. Vom elimina din Valea această amenințare. Cine vrea să-i caute?
Spike și cu mine vom căuta împreună. Și îi vom găsi primii pe micuți, da, da, da...
Da? Eu sunt o zburătoare, deci voi căuta de sus. Îi voi găsi înaintea voastră.
Haide, Spike, să ne grăbim!
Cera, ce nu-i în regulă?
- Ce-ar fi să merg cu tine, Tupsy? - Bine, dar trebuie să fim atenți.
Cera! O... ăăă...
Ai vrea să căutăm împreună?
Noi..., noi trebuie să stăm de vorbă.
Tupsy, vino!
Du-te cu ea, eu merg cu Picioruș.
- Cera, Cera! - Picioruș, să mergem!
Creaturi târâtoare... Este atât de distractiv să căutăm ...Creaturi care mișună...
Să căutăm peste tot, Cu nasurile pe pământ,
Sperând ca aceste ființe Vor putea fi găsite...
- Aceste mici... - ...creaturi care se strecoară...
...Creaturi târâtoare... Eu voi fi singurul care le voi găsi. ...Creaturi mișunătoare...
Zburând așa de sus Și având ochi atât de ageri...
Nimic nu-i poate scăpa Cercetașului din Cer,
Nici măcar ... ... creaturile care se strecoară...
Țineți minte! Aceste creaturi sunt mici și rapide.
Țineți-vă capul aplecat și ochii larg deschiși!
Hei, tu, vino înapoi!
Stai pe loc, individule, ai intrat în bucluc!
Hei, am spus să te oprești!
Nu sunt Gâturi Lungi micuți acolo.
Nu, nu, nu...
Căutarea micuților este destul de amuzantă.
- Nu prea cred că suntem pricepuți la căutări. - Vino înapoi, treci aici!
Și nici nu cred că Petrie va vedea ceva de sus.
Nimic nu-i scapă Cercetașului din Cer!
Văd totul, aflu totul!
Îi voi detecta pe hoții de dulciuri-de-copac și...
Văd unul! Un Gât Lung mititel!
Vine Cercetașul din Cer!
Stai pe loc, hoțule de dulciuri-de-copac!
Petrie, ești teafăr?
Mă simt bine. Dar arăți mic de tot privit de sus...
Și mișunau peste tot în jurul copacului.
Aidoma unui roi de insecte târâtoare subterane.
- Numai că erau mult mai mari... - Bine, bine, nimănui nu-i pasă cu adevărat.
Hei, totuși cine este împreună cu tatăl tău?
Arată foarte apropiați.
O cunoaște de mult timp?
Hei, crezi că o place?
Va fi noua ta mamă?
Nu!!! Te-ai țicnit?
Nu! Nu! Nu!
Scuze! Doar întrebam...
Atunci să nu mai întrebi vreodată!
Da... bine... desigur.
Vrei să căutăm micuții Gât Lung?
Nu! Nu... nu... nu...
Oricum era o pierdere de timp.
Cum să găsești ceva atât de mic într-o vale atât de mare?
Minunat...
Ajutor! Cera!
Vrei să te dai de pe mine?
Te superi? Nu pot respira.
Așa-i mai bine!
Am zis ceva aiurea?
Tupsy, spui aceleași prostioare...
Ei bine...
Ați găsit ceva Gâturi Lungi mici pe aici?
Păi... ăăă... Cera... noi... ăăă...
- Bună, dragă! - Bună!
Cera, iată pe cineva pe care vreau să-ți prezint.
Toacmai a migrat încoace după Era Rece și...
...ăăă, treaba amuzantă este că... ne cunoaștem.
Acum mult timp...
- ...eu eram un tânăr arătos, iar ea era cea mai... - Ei, termină!
Păi, numele ei este Tria.
Bună, Cera! Tupsy mi-a povestit multe despre tine.
Ciudat. Mie nu mi-a spus nimic despre tine.
Nu fugi iarăși!
Dar nu-mi veți face nimic?
- Ce am putea face cuiva atât de mare ca tine? - Da, ești gigantic.
Da, așa este, sunt mai mare, nu?
Da, sunt mare, chiar sunt!
...Mare!
Mă mai ții minte?
- Ar trebui? - Desigur. Am mâncat o dulceață-de-copac de pe nasul tău. Era cam lipicioasă, dar bună. Eram chiar deasupra ta.
Scuze, nu eram eu.
- Ești sigur? Pentru că aș putea jura... - Nu!
Era alt Gât Lung. Arătăm cam la fel, deci e o greșeală obișnuită.
Bine, dacă zici tu... Oricum, numele meu este Skiter.
Încântat de cunoștință. Mie mi se spune Picioruș.
Glumești!
Iată-i pe prietenii mei. El este Rocky, iar ea este sora lui geamănă, Dusty.
- Nu! Eu sunt Rocky și ea este... - Dusty.
Scuze. Iar ea este Lizy.
- Bună! - Acolo este Chater, iar dincolo... - ...Skiter!
Lizy! Unde sunteți, copii?
Mai bine te-ai ascunde. Acela este Tata Mare.
Tata Mare?
Mă auziți când vă vorbesc?
Puteți ieși acum, copii.
Mai devreme sau mai târziu tot o să vă găsesc.
- Da... - Desigur... - Scuze...
Da, domnule!
Vă simțiți bine?
- Tu! - Eu?
Le-ai spus despre noi, nu-i așa?
Le-ai spus celor mari!
Nu, Tata Mare, n-a fost el.
Și eu am făcut aceeași greșeală. Fusese cineva care seamănă cu el.
Hei, poate îi era frate geamăn.
Păi... dacă ziceți voi așa...
Dar știți că-i va chema pe cei mari aici.
Lizy, mi-e rușine de tine. Propria mea fiică...
- Dar, tati... - Domnule, nu m-au adus ei aici.
Am "căzut" aici.
Nu-i vina nimănui, atunci.
Bănuiesc că asta este...
Ne mutăm!
Copii, trebuie să plecăm.
- Dacă ne vor găsi... - Nu v-au găsit.
Eu sunt singurul și nu voi spune.
Nu contează. Trebuie oricum să plecăm.
Ai tăi ne caută peste tot.
Nici măcar nu ne mai putem strecura noaptea după hrană.
- E adevărat. - Ne e tare foame.
Poate pot ajuta.
Mă voi întoarce.
- Hei, s-a întors! - Ți-am zis eu...
Noapte bună, băieți!
La revedere, Picioruș! Mulțumim!
Iată-l! Dar de ce doarme încă?
Picioruș, trezește-te!
Sus, sus, sus! Micuții Gât Lung au dat iar lovitura.
Cum?
Hoți de noapte, asta sunt!
Nu mănâncă numai dulciuri de copac, ci și stele-de-copac.
Și dau lovitura chiar când dormim. Trebuie să-i găsim.
- Da, așa e... - Sunt de acord...
- Să facem echipele de căutare. - Este bun, nu-i așa?
Puternic, ferm la comandă... Și drăguț.
- Nu știi nimic despre el. - Cândva știam.
Când eram mai tineri.
Aș vrea să pot să-l cunosc din nou.
Mi-ar plăcea să mă împrietenesc și cu tine.
Da? Mai ai de așteptat.
Cera, hai să vânezi cu noi!
Tatăl tău a spus că cine-i va găsi primul pe micuți va primi ceva deosebit.
Da? Ce anume?
Nu știu sigur, dar Tupsy spunea...
Să nu-i mai spui niciodată tatălui meu așa, ai priceput?
Da...
Deci, va veni cu noi sau ce?
- Hei, ce e acolo? - Cred că am văzut ceva.
Haide, urmează-mă!
Nu erau ei.
Au! Orice ar fi, mușcă.
Mulțumim!
Cera, ești trează?
Uite... eu nu... eu... doar că...
E mai dificil decât atunci când te certam.
Uite! Tria este o veche prietenă și nu are pe nimeni.
Are nevoie de protecție și este chiar drăguță.
Ea... mă place.
Și mie îmi place de ea.
Dar vreau ca lucrurile să fie ca mai înainte, când nu plăceai pe nimeni și nimănui nu-i plăcea de tine.
Nu cred că lucrurile vor mai fi așa.
Hm! "Tria... Tria..." Hm!
Ce fel de nume prostesc este și acesta?
Pune el ceva la cale...
Iar eu voi afla ce anume.
Nu-i voi mai spune tatălui tău "Tupsy", promit!
Șșș! Vino! Ia-l și pe Spike.
Petrie, trezește-te!
Ce... se... petrece...cu tine?
Cera se întreba dacă poți să vii jos.
Eu cred... că n-am de ales!
Ce credți că face? Duce o gustărică bunicilor?
Poate că adună stele-de-copac în somn.
Nu-mi pasă, nu, nu...
Ei bine, e mai bine decât să căutăm creaturi mititele care probabil că nici nu există.
Veniți!
- Unde a dispărut? - Nu poate merge atât de repede.
Nu din nou!
Mai așteptăm pe cineva să "pice" aici în seara asta?
I-am găsit!
Aceștia sunt micuții Gâturi Lungi care se ascund și fac necazuri?
Scuză-mă!
Uau, dar chiar ești scund, nu-i așa?
Am fost și mai înalt...
Trebuie să le spunem adulților cât mai repede, pentru a primi cei dintâi cadoul special.
Da, da, da!
Să nu faceți asta, băieți!
Să nu le spuneți!
Nu te teme, n-o vom face.
Cât de fraier mă crezi?
Ă..., nu foarte tare.
Dar Tu..., adică tatăl Cerei ar vrea să afle despre asta.
Exact. Tocmai de aceea nu-i vom spune.
Vorbești serios?
Nu se va supăra tatăl tău?
Nu-mi pasă că au mâncat ei dulciurile-de-copac. Oricum nu aș fi gustat eu prima din ele.
Se petrece ceva între Cera și Tupsy. Nu-mi dau seama ce.
Nu trebuie să vă faceți griji în privința noastră. Nu vă vom da de gol.
Știi ceva, tânără domnișoară? Te cred.
Până la urmă nu-mi par răi sau evazivi.
Vreți să vă arătăm unele din locurile noastre secrete?
Da, sigur!
În mod normal m-aș opune, dar le-ai fi arătat oricum, așa că nu mă mai obosesc.
Haideți!
Vino, Spike!
Tatăl tău se înfurie des?
- O, da... - Și al meu.
Se pare că avem ceva în comun.
Trebuie să fim atenți, altfel ne trezim cu cei mari pe-aici.
Cine vrea să se dea o tură?
Hai, mișcă-te, Spike!
Vino, Lizzy!
Și tatăl tău e uneori arțăgos, nu?
Da, uneori mă scoate din minți. Nu poate pricepe o glumă.
La fel și al meu. Nu are simțul umorului deloc.
Totuși e ciudat... Se supără cel mai mult când crede că sunt în pericol.
Așa face și tatăl meu. S-a înfuriat tare când m-am împrietenit cu Picioruș.
Cred că își fac griji pentru noi.
Tații pot fi o problemă, Tații pot deveni supărători,
Mereu se poartă ca și cum Nu ai avea pic de minte.
Uneori le place Să ne înnebunească...
Te tratează ca pe niște bebeluși, Ca și cum ai fi micuț și te-ai sparge,
Apoi strigă și țipă Când faci o greșeală.
E mai mult Decât poate suporta o fată.
Oh, tații...
Mici sau mari Toți tații sunt la fel,
- Te înnebunesc în fiecare zi... - ...Tare de tot...
Orice tată, Chiar și cei mici...
Dar trebuie să-i iubești.
Dar trebuie să-i iubești, oricum.
Din cauză că te iubesc, Vor mereu ce-i mai bine.
Felul în care își fac griji Te face să te simți oprimat.
- Vrei să-i spui: "Tată, te rog!" - "Las-o baltă!"
Hei, tată...
Mă faci să urlu:
"Găsește pe altcineva Pentru care să-ți faci griji!"
Te rog, te rog...
Nu fi așa de "tată"!
- Nu fi așa de... - Nu fi așa de "tată"!
Te rog, te rog... Tată!
Știu că tatăl meu îmi dorește ce-i mai bine pentru mine.
Dar ceva îmi spune că își face griji pentru mine prea mult.
Aș vrea să mai fie cineva de care să-și facă griji sau măcar de cineva să-l ajute să-și facă griji în privința mea.
Înțelegi ce vreau să zic? Cineva precum o...
Da, știu exact ce vrei să spui.
Să mergem!
- Ne vedem diseară. - Vom aduce multă mâncare, da, da, da...
Dacă n-o mănâncă Spike mai întâi...
Nu vă faceți griji. Secretul vostru este în siguranță.
Pa, Cera! Nu te mai îngrijora, tati!
Putem avea încredere în ei.
- Mai ales în Cera. - Sper să ai dreptate, Lizzy.
Dar trebuie să știi un lucru despre cei mari.
Pentru că sunt mai mari, se simt mai importanți
Și uneori uită de micile detalii.
...ca noi.
Trezește-te, Picioruș! Cercul cel Mare urcă deja pe cer.
Așa de devreme?
Sunteți siguri că vă simțiți bine în dimineața asta?
Suntem bine... Bine... da... da... da...
Ai grijă, Petrie!
Cera!
Te simți bine, dragă? Pari frântă.
Mă simt bine.
Uite, Cera... Am încercat în toate felurile să fiu drăguță cu tine, dar m-ai respins.
Perfect! Sunt mare și pot să suport asta. Dar îl plac pe tatăl tău și el mereu m-a plăcut pe mine.
Și cred că suntem buni unul pentru celălalt.
Și aș putea fi bună și pentru tine.
Dacă m-ai lăsa...
Aș putea fi cineva care să-l ajute pe tatăl tău să-și facă griji pentru tine, știi?
Speram să fim prietene,
dar cred că depinde numai de tine.
Tria, așteaptă!
Poate am putea să încercăm.
...să fim prietene.
Crezi că vor mai veni la noapte?
Desigur, Picioruș a zis că așa vor face.
Nu ai încredere în el?
Hei, gașcă, așteptați!
În seara asta îl voi gâdila eu pe Rocky.
Să vedeți ce-o să-i placă...
Mai întâi trebuie să găsim cele mai bune stele-de-copac pe care să le ducem.
Unde credeți, copii, că mergeți așa de târziu?
Nu știu, tată. Dar tu unde te duci?
Cine, eu? Ăăă, dragă, eu doar...
Sunt într-o misiune de pază, asta fac!
O sarcină prea importantă pentru a lăsa-o pe umerii altcuiva.
Mai ales că dispar stelele-de-copac. Copii, întorceți-vă la culcare!
Nu sunteți în siguranță cu acești micuți în libertate.
Tati, n-ar face rău nimănui.
Tu de unde știi?
Vreau să zic... de ce ar face-o?
Suntem mult mai mari decât ei.
Trebuie să vă faceți griji în privința celor mici.
Acum, plecați!
Plecați acasă! Să nu vă mai prind la o oră așa de târzie.
Mișcați-vă!
Lizzy, unde te duci?
Lizzy!
E de rău...
Stai! Cine-i acolo?
- Eu sunt, Tupsy! - Tria!
Îți voi spune și ție ceea ce i-am spus și Cerei: nu ești în siguranță atât timp cât micile creaturi dau târcoale.
Ei, haide, Tupsy! Relaxează-te! Măcar admite, ești bucuros că mă vezi.
Păi... eu... da, sigur că sunt bucuros, dar...
Dar sunt de serviciu.
Nu poți da vina pe o fată că a încercat...
- Mă conduci înapoi? - Da.
Nu! Nu pot face asta. Este sarcina mea să stau aici și să veghez ca acei mici...
O, e atât de drăguț!
Lizzy!
Mici... vă arăt eu... hoți de dulciuri-de-copac, veniți înapoi!
Tupsy, lasă-i în pace!
Au scăpat?
Deocamdată...
Foarte bine!
Dar acum știm unde-i găsim.
După ce i-am urmărit, acești prădători vicioși aproape au scăpat.
Dar le-am găsit vizuina.
Acum îi putem scoate din ascunzătoare și să scăpăm Valea de această pacoste pentru totdeauna.
- Nu! - Nu, nu sunt așa cum zice el. - Cum?
Da, sunt micuți, dar sunt drăguți și... speriați.
Propun să-i lăsăm în pace.
Dacă nu știi despre ce vorbești, n-ar trebui să vorbești deloc.
Cum?
Eu zic să le acoperim ieșirea din ascunzătoare cu pietre.
Vă rog, ar trebui să mai discutăm despre asta.
Vă rog, ascultați-mă!
Bunicule, trebuie să-i oprim.
Da, Picioruș, dar cum?
Știu eu cum.
Împinge!
Haide, împinge!
Vă rog, ascultați-mă!
Toată lumea, vă rog!
Opriți-vă, vă rog! Faceți o mare greșeală.
Eu sunt cel care a scuturat dulciurile-de-copac din copacul cu dulciuri.
- Cum? - Despre ce vorbește? - Ce vrea să spună?
Nu am vrut. Dar micuții Gâturi Lungi n-ar fi mâncat dulciurile-de-copac dacă nu le-aș fi scuturat eu.
Am vrut să spun adevărul, dar când am văzut cât de furioși erați cu toții, m-am speriat.
Așa că am dat vina pe micuții Gâturi Lungi.
Încă mai ai încredere în Cei Mari?
În orice caz, acum știu că sunt drăguți.
Chiar foarte drăguți.
Și eu...
...îmi cer scuze.
Ei bine, sugerez să mergem acasă și să lăsăm aceste mici creaturi în pace.
- Hai, să mergem! - Da...
Hai, micuțule! E vremea de culcare.
Săracele creaturi!
Îmi pare rău, Picioruș.
Dacă aș putea să o iau de la început,
Și, cumva, să dau timpul înapoi,
N-aș fi mințit, n-aș fi ascuns...
Dacă aș fi știut atunci Ce știu acum.
Dacă am făcut ceva rău Trebuia să recunosc
Chiar dacă mi-era teamă...
Acum prietenii mei sunt supărați Datorită încurcăturii pe care am făcut-o.
Ciudat, cum lucrurile mici, precum minciuna Se măresc continuu...
Până când, într-o zi, Îți vei pierde calea...
Și necazurile devin din ce în ce mai mari...
Și tu din ce în ce mai mic.
Dacă mi-ar ieși bine din prima,
N-aș mai fi nevoit să fac greșeli.
Dar atunci nu vei mai învăța
Să ai curajul de a recunoaște.
Dacă îți vei aminti Să gândești cu inima,
Atunci nu vei mai fi nevoit să spui "dacă".
Nu voi mai fi nevoit să spun "dacă"...
- Nu voi mai fi nevoit să spun "dacă"... - Nu vei mai fi nevoit să spui "dacă"...
...vreodată.
Dacă...
Nu-mi aduc aminte de acest tunel.
Probabil a fost creat de căderea pietrei.
Încotro să mergem?
Pe aici.
Dar asta ne va îndepărta de Cera și de ceilalți.
Ăsta era și scopul.
Bună, băieți!
Sunteți chiar așa de supărați pe mine?
Dar de ce? Pe adulți și pe micuții Gâturi Lungi îi înțeleg.
Dar voi de ce sunteți supărați?
Nu știu dacă pot spune tot ce am în cap.
Nici eu. Eu supărat. Dar mi-e greu să spun de ce.
- Pot încerca, dacă vrei. - Și eu.
Bine, dați-i drumul. Bănuiesc...
Ai încurcat treaba cu dulciurile-de-copac și nu am apucat nici eu, nici altcineva dulciuri-de-copac.
Te-ai împrietenit cu micuții, dar i-ai făcut pe toți să fie furioși pe ei, așa că sunt nefericiți acum, deci de ce te-ai mai împrietenit cu ei?
I-ai înfuriat pe adulți încât au prăvălit pietre peste ei și acum sunt acoperiți de pietre și nu cred că este cinstit așa.
Plus că Spike a mâncat cele mai bune stele-de-copac pe care le-am adunat de dimineață.
Asta n-am mai făcut-o eu, ci Spike.
În cazul ăsta... am terminat.
Am terminat și eu.
Pentru niște tipi care nu știu să explice cum se simt ați făcut o treabă destul de bună.
Deci asta-i tot? Nici măcar nu vreți să vorbiți cu mine?
- Auzi pe cineva? Eu nu aud pe nimeni. - Nici eu nu aud pe nimeni.
Perfect!
- Tria? - Bună, Cera!
Nu ești supărată, nu? Vreau să spun din cauza micuților Gât Lung.
Cred că tata este.
O, dragă, nu. E drăguț că te-ai împrietenit cu ei. Sunt simpatici.
Pe tatăl tău sunt supărată.
Pentru că a strigat la tine în fața tuturor?
Și de asta. Dar în principal m-am săturat să fie atât de rău cu micuții.
Înainte nu era așa de rău.
Totuși mereu a arătat bine...
Știi ce cred eu?
Cred că a făcut-o pentru tine.
- Mai zi o dată... - A vrut să-ți arate cât de mult te place oferindu-ți primul dulce-de-copac și...
...și nu mai putea să-ți arate dacă micuții Gât Lung le-au mâncat pe toate.
Tata a considerat că au furat dulciurile tale.
Și de asta îi urăște, că nu-ți mai poate arăta cât de mult te place.
Măcar nu-i vom avea pe Cei Mari pe urmele noastre.
Desigur, m-aș putea înșela... Fugiți!
Dar acei Dinți Ascuțiți se îndreaptă spre Valea cea Mare.
Știu. De aceea noi nu vom merge acolo.
Dar cum rămâne cu prietenii noștri?
Sunt destul de mari să-și poarte singuri de grijă. Acum să mergem!
Hm... cine are nevoie de prieteni?
Sunt destul de mare să-mi port singur de grijă.
Nu-mi vine să cred că i-am vorbit așa lui Picioruș.
- Ai fost atât de rea! - Nu mai rea decât tine.
Tu ai fost cel care l-ai întristat mai tare, da, da, da...
Dar... dar n-am vrut să-l întristez.
Eu i-am fost cel mai bun prieten.
Și eu. Și eu am fost cea mai bună prietenă a lui.
Asta da priveliște dezgustătoare...
Noi... l-am gonit pe Picioruș.
Atunci nu stați și plângeți. Îndreptați situația!
Mergeți, căutați-l și spuneți-i că vă pare rău.
Tu cum de te-ai deșteptat așa deodată în privința îndreptării lucrurilor?
Am exersat în ultimul timp...
Hei, iată-l pe Picioruș!
- Picioruș? - Hei, Picioruș!
Las-o în pace, pungașule! Nu sta înțepenită, fugi!
- Să mergem, Ducky! - Îmi pare atât de rău...
Îmi povestești mai târziu, da?
Mănâncă-mă!
Lizzy, Skitter!
Pe aici!
Copii, mă descurc cu tipul ăsta.
...posibil...
Înapoi!
E cu mine.
O, Tupsy... Îmi place când faci pe eroul!
Tati!
Lizzy, Skitter, sunteți teferi?
Hei, voi!
De ce nu alegeți pe cineva pe măsura voastră?
Uau, s-au întors, cu toții!
Nu-mi vine să cred!
Rezistați, micuților, sosesc!
Pe aici!
Stați în spatele meu, copii!
Asta ar trebui să fie de ajuns.
Nu vor mai reveni pe acolo.
Tot nu cred că v-ați întors ca să ne ajutați.
Cum nu? Sunteți prieteni.
Păi... eu... îmi cer scuze pentru necazul pe care vi l-am pricinuit.
Hei, ești un "tată". Așa facem noi.
Dar ai salvat-o și pe fiica mea. Și pentru asta îți sunt recunoscător.
Bravo, Tupsy!
Ești un mare erou.
Îmi pare rău că v-am astupat tunelul.
Nu vrem să vină aici și alți Dinți Ascuțiți.
Minunat! Asta înseamnă că rămâneți.
Păi... bănuiesc că... trebuie...
Ne vom lupta! Nu părăsim prieteni ca voi.
Data viitoare când au înflorit dulciurile-de-copac,
s-au adunat toți dinozaurii.
Ai văzut, bunicule? Am ajuns. Sunt mai mare acum.
Picioruș, ai devenit mai mare în ziua în care ai pășit în fața tuturora și ai recunoscut că ai greșit.
Acum că ne-am adunat cu toții, să mâncăm niște dulciuri-de-copac!
Și de atunci, dinozaurii se adunau pentru a celebra lucrurile mărunte ale vieții...
...care contează atât de mult.
Traducerea: Victor Xion