Тиша на майданчику. Мотор.
-Інтерв’ю Коді Меверіка. Дубль перший. -Чому у мене беруть інтерв’ю?
Це наша робота. Знімаємо документалку.
Може, спочатку я прочитаю питання?
-Ні. Вони прості. -Добре.
-Стань на коробку, будь ласка. -О, так.
-Гаразд. Дякую. -Так добре? А це що таке?
-Що це? -Це для звуку. Мікрофон.
-Здоров, чуваки. Я – Коді. -Cкільки тобі? 14? 15?
Сімнадцять.
І що ти вмієш, окрім серфінгу?
-Типу, танцювати чи співати? -Так, так.
Ні. Я серфер.
-Невдахо. -Я просто…
-Виріж це, Глен. Стоп. -Фільм буде про Коді.
Хіба його теж знімають?
Це буде щось. Заберіть його з кадру.
Наступний дубль.
Якщо вже завели цю тему, що ти думаєш про серфінг?
Серфінг.
-З чого ж почати? -З початку.
Гаразд...
Коли з’явилася перша хвиля,
з’явився перший серфер.
Треба було,
лише шматок дерева
або криги. І вперед.
І тоді вони підсіли на це. Серф зачепив їх.
Перші серфери проклали шлях. Усе місто стало на дошки.
Хоча дошки тоді були величезні та громіздкі.
Ці хлопці були піонерами.
Ніхто тоді не знав, яким має бути серфінг.
І тоді з’явився Великий Зі.
«ВЕЛИКИЙ ЗІ»
-Розкажи, хто такий Великий Зі? -Великий Зі?
Ви звернулися за адресою. Зараз розповім. Зі – це все.
Великий Зі – це серфінг.
Океан не був океаном, доки не з’явився Зі.
Океан створений для нього.
Він жив на повну,
бо він не боявся смерті.
Він приплив до Антарктики, коли я був ще малим.
Це була...
найкрутіша подія мого життя.
Він з’явився раптово.
Він...
не плив на хвилі. Він наче летів на ній, мов пір’їна.
Він міг підійти до будь-кого.
Але він підійшов до мене
і подарував цей офігезний, рідкісний амулет Великого Зі.
А тоді сказав: «Малий, ніколи не здавайся.
Шукай свій шлях. Так роблять переможці».
Він був найкращим.
Усі дивились на нього, поважали його, любили його.
І колись я стану таким, як він.
Скільки пам’ятаю, я завжди був серфером.
Я не пам’ятаю такого, щоб я не займався серфінгом.
Я мрію вибратися звідси. І це мій шанс.
Я дуже круто катаюся. Краще за всіх на острові.
Гадаєте, я вихваляюся? Але це правда. Я...
найкращий.
АНТАРКТИКА
ДРИЖАНСЬК
Я народився і виріс у Дрижанську.
Літо
Прожив тут усе життя.
Ось тут сортують рибу. Для мене це найбезглуздіше заняття з усіх.
Але я тут працюю, щоб мама не переживала.
Дрижанськ є Дрижанськ.
Це справжня діра, брате.
Я просунувся по кар’єрній драбині від сардин
до макрелі. А закінчив фарширувальником риби.
-Працював, як коняка. -Не так, як усі.
Працювати – це вам не на дошці вишивати.
Мій дім? Він отам. Бачите дошки для серфінгу?
Я жив там із братом, його звати Глен, і мамою.
Він був маленьким милим яєчком.
ЕДНА МЕВЕРІК МАМА КОДІ
Дуже посереднім.
Глен був великим яйцем. А Коді – маленьким.
Та це не його вина. Таким вже він вродився.
-Коді намагається утекти... -Так.
-на дошці від своїх обов’язків. -На дошці.
Знаєте, яка це велика відповідальність, висиджувати яйця?
-Кажи, Глене. -Коді просто
не розуміє цього.
-Настав час йому подорослішати. -Лише чоловік може висиджувати яйця.
-Саме так. -Квінсі, повернися до татка!
Він хоче бути іншим. Відрізнятись від усіх.
У кого є час на... Лише шість місяців на день.
Дякую, що допоміг.
-Я б таке не проґавив. -Дякую за все.
І як все пройшло?
Він старший брат, а я молодший.
-Я тебе не чіпаю. -Ти бачила це?
-Не треба. -Зараз як дам!
Він мене постійно діставав.
Я боровся за все.
Навіть за мамину запіканку з тунця.
Це моє.
Я ледве вижив.
Йому було дуже нелегко вирости.
Як я вже казала,
він не знав свого батька.
БОБ МЕВЕРІК
(Помер)
Мене краще про це не питати, бо я був замалий, щоб щось пам’ятати.
Я ж не єдина дитина на острові,
чийого батька з’їли.
-Ти і досі переживаєш цю травму? -Ні. Зовсім ні, брате.
Зовсім ні.
-Яка в тебе мрія? -Звалити звідси.
Звалити? Просто чудово.
Може, вип’ємо, хлопці?
Він постійно мусить тікати від відповідальності та життя.
Ну, він же у нас унікум.
-Особистість... -«Я мрію»...
-Він завжди так робить? -Не роби так.
-Коді. -Яка неповага.
Я так ніколи не роблю.
Робиш. Але не ротом.
У цьому й полягає різниця між нами.
Все. Я більше не можу.
-Мамо. От що ти наробив. -Передача про мене, а не про тебе.
-Чому Глен досі тут? -Ну звісно. Мамо!
Не розумію, чому всі так осуджують мене? Я розумію маму.
Вона, звичайно, хвилюється за мене.
Але усі ці криві погляди на неї, типу,
твій Коді роздовбай. Коді се. Коді те.
Коді – це я, братане. Дайте мені бути собою.
Коли ж це почнеться?
Знаєте, хто я для них? Чарівник. Здійснювач мрій.
Я знаходжу цих дітей, приводжу їх сюди...
і дарую їм шанс кимось стати.
Моє найбільше досягнення, як промоутера, це Великий Зі.
Як він досяг вершини.
І досі не віриться, що він пішов. Він був мені наче син.
Наче частка мого серця. Ми можемо зробити паузу?
Що у мене із зачіскою? Вона що, впала? Зробіть скоріше укладку!
Ще кілька питань про Великого Зі.
Я гадаю, зараз усім більш цікава історія Реджі Белафонте.
-І це зрозуміло. -Але Великий Зі є фокусом нашої...
Може, ми ще бармена покличемо?
Чи може, оцього двірника?
Гей, розкажи нам нудну історію про своє нікчемне життя?
-Моє? -Заберіть від мене свої лапи! Стоп!
Я не стирчатиму тут увесь день!
Мотор! Давай мотор!
Привіт усім фанатам. З вами новий випуск «Пінгвін-Спорт».
ПІНГВІН-СПОРТ
З вами Сел Масакела,
і ми ведемо репортаж із столиці серфінгу острова Пін Гу,
де проводиться десяте щорічне змагання з серфінгу пам’яті Великого Зі.
Професіонали екстра-класу Келлі і Роб
розкажуть, із якими труднощами зіштовхнуться наші серфери.
Ну, по-перше, Селе, це хвиля.
Ідеальний симбіоз краси та небезпеки.
Навіть профі злегка налякані.
Привіт, мамо!
Як тобі, Селе. Місце за мною має назву «Рифи Смерті».
Небагато з тих, хто тут катався, повернулись живими.
Ти хочеш сказати, тут були смертельні випадки?
-Так, Селе. -Вшануймо їхню пам'ять.
І одразу продовжимо. «Рифи Смерті» – не єдина загроза для серферів.
Наступна носить назву Танк «Хвилеріз» Еванс.
Танк є дев’ятиразовим чемпіоном.
ДІЮЧИЙ ЧЕМПІОН
Приклад для молоді? Ні.
Але, я вважаю, що кожен мусить на мене рівнятись.
Діти мусять мріяти стати мною.
Чи хоча б намагатися. Щасти вам, дітлахи!
І ти ніколи не хотів навчити їх
кататись на серфінгу? Приділити їм час?
Ні. Ніколи. Бувай.
-У мене хвиля пішла. -Завжди найкращий Танк Еванс.
Після реклами дивіться пінгвінбол. Не перемикайте.
Тож продовжимо. Я хочу сказати,
що шукаю зірок по всій земній кулі.
Але це зовсім інша історія.
ВСЕСВІТНІЙ ПОШУК ТАЛАНТІВ ДЕНЬ 78
Нікого він не шукає. Я шукаю пінгвінів. Знаходжу таланти.
МАЙК АБРАМОВІЧ
Реджі, мій бос, куди лише не посилав мене.
Я був усюди, де є океан, озеро чи калюжа. Це просто капець.
БЕЛС БІЧ, АВСТРАЛІЯ
Я весь час сидів на пігулках від головного болю.
Стрес мене вбиває. Не знаю, скільки я ще витримаю.
Маю вас попередити.
Спробуй засунути сюди голову, чуваче.
Від кайфу зриває дах.
Довелось його взяти.
Вибачте.
У цій дірі хоч хтось чув про серфінг?
-Малий Коді Меверік наче серфує. -Чудово. Дякую.
Ви сидите на тонкому льоду. Вибачте.
Я шукаю Коді Меверіка.
-Хто-небудь знає Коді Меверіка? -Я Коді Меверік.
Святий...
Я Майк Абрамовіч. Меморіальний фонд Великого Зі, острів Пін Гу.
Ви припливли на киті, щоб побачити мене?
Зовсім слизько, чи не так?
-Ви тут. Яка честь, сер. -Чудово.
-Чесно кажучи, це честь. -Чудово. Вмієш серфувати?
Я покажу вам, що я вмію.
-Ти знайомий із дошкою? -Я зараз.
Ви побачите, як я умію. Вам сподобається.
-І поїду з вами. -Це мій найщасливіший день.
Мамо! Тут приїхав Майкі! Він тут!
-Що? -Він тут!
-Добре. -Він дає мені шанс.
-Гаразд. -Хочеш подивитися?
-Ні, я зайнята. -Лише один раз.
Ти бачиш, я ріжу рибу.
Ну гаразд. Побажай мені удачі.
Коді, будь обережним. Там великі хвилі!
-То чого ми чекаємо? -Якби ж ви...
Якби ж ви приїхали вчора. Ото були хвилі!
Я робив на них повний переворот. Ото була крутизна!
Ага. Готуйте мого кита.
Ні! Чекайте! Дайте мені ще один шанс!
-Лише один! -Ти вже мав один.
-Благаю, не йдіть. -Не пощастило тобі.
-Зачекайте! -Щасти наступного року.
-Поїхали. -Лише одну хвилю, благаю!
Я ж ніколи нічого не вигравав у своєму житті.
А переможцем стати хотілося.
Раніше я шукав співочих птахів. Туканів для музичного конкурсу в Бразилії.
-Оце був шоу-бізнес. Тукани... -Зачекайте!
Ви як хочете, та я пливу з вами на Пін Гу!
Ні. Нізащо. Це змагання справжніх професіоналів.
Ця штука може пливти швидше? Давай, рибна паличко!
Ні! Зачекайте!
З ним усе гаразд?
Бідний малий. Це все так неприємно...
Ні! Стій!
-Подай мою дошку. -Давай. Давай, рухайся.
О, чувак.
Ви бачили? У нього майже вийшло.
Так. Хлопцю майже вдалося. Нічого. Вийде наступного разу.
-Так. Тож... -Зачекайте!
Давай.
Тримаю тебе. А ти важчий, ніж здавався.
-Все добре. -Дякую.
Бачиш, що означає команда.
-Я Курча Джо, чуваче. -Дякую, Джо.
Ніколи, ніколи не роби так на змаганнях. Затямив?
-Ви берете мене? -Беремо.
Це було захопливо. Смертельно захопливо.
Молодець.
Чуваче, дай п’ять.
Я Коді Меверік, з міста Дрижанськ. А ти?
Ні. Я не з Дрижанська.
А звідки?
З озера Мічиган. Там я серфую.
Я був єдиним, хто займався цим у нашому місті.
Багато хто вважав мене божевільним, та я вже звик.
Я розумію тебе, Джо.
-Та ти що? -Так.
Крутизна.
-Очманіти! -Допоможіть курчаті.
РЕДЖІ БЕЛАФОНТЕ ПРЕДСТАВЛЯЄ
ПЕРУКИ РЕДЖІ
Обережно!
Слейтере, Мачадо! Як справи, братани?
-Добре. Дякую. -А ти як?
Добре. Побачимось, чуваки.
Крутизна.
НЕ ЧІПАТИ
ДОШКИ РЕДЖІ
СУШЕНИЙ КАЛЬМАР
ТУТ БУВ ЗІ
Поглянь, я стою там, де стояв Зі. Оце клас.
-Оце клас. -Чуваче, ти мусиш це скуштувати.
-Дякую. Не хочу. -Вкуси, лише раз.
Гаразд. Лише раз.
Ну, що скажеш?
Непогано. На смак, як курча...
Ну, як кур... кур...
Геть з дороги!
Чорт!
Чувак, я закохався.
Допоможіть! Я тону!
І чого ти тут стоїш? Іди, побалакай із нею?
-Не хочу з нею говорити. -Та вона запала. Вона назвала тебе чортом.
Дякую тобі.
Так, це вже втретє на цьому тижні
ти непритомнієш.
Для твого мозку це не корисно.
Я знаю. Дякую, Лані.
-Гаразд. -Ні...
Круто ти врятувала йому життя.
Це було неймовірно.
Правда.
-Так. -Ти приїхав на змагання, так?
Що ж, я наглядатиму за тобою.
-Наглядатимеш за мною? -Так. З рятувальної вежі.
-А, ну звісно, так. -Це моя робота.
-Це твоя робота. -То ти поцілуєш її, чи як?
-Що? -Ходімо, Джо. Нам час іти.
Ти ж казав, що закохався...
Я такого не казав.
-Він запав на тебе. -Ні...
Запав-запав. Бувай.
Я люблю свою роботу. Вона чудова.
Хоча цього тижня через змагання тут справжнє божевілля.
Доводиться бути дуже-дуже уважною.
Коли у воді так багато народу, не можна зволікати.
Але у мене не було жодного проколу.
Ніколи.
Бували різні ситуації, але...
-Допоможіть! -Арнольде! Тільки відвернулась...
-Бери її почуттями. -Як це?
Словами, дотиками...
Краще покажи мені. Я – Лані. Ти – я.
Ти впевнений щодо цього? Я в цьому спец.
Все. Я передумав. Оце так!
Що таке?
Це меморіал Великого Зі.
-Пам’ятаєш? -Ні... Ні... Не дуже...
Сьогодні світ серфінгу втратив одну зі своїх легенд.
Великий Зі загинув у змаганні з
молодим серфінгістом Танком Евансом.
НОВИЙ ЧЕМПІОН
Востаннє Великого Зі бачили на підході до великого валу бухти Пін Гу.
Друзі Великого Зі зібрались, щоб вшанувати його пам'ять.
Прямо в ціль!
-Не треба. Що ти робиш? -Так.
-Іще раз. -А він непогано кидає.
Припини! Не роби цього!
-Отакої. Три рази поспіль. -Спробуй, кинь.
Гей!
Що? Чекай?
Ви тільки погляньте-но.
-Що? Не треба. -Та це ж амулет Великого Зі.
Це вже не смішно. Припини. Що ти робиш?
Погляньте! Це останній фанат Великого Зі.
-Ану, з дороги. Що тут таке? -Ти не гідний промовляти його ім’я.
-Він просто нуль. -Тихо!
-Зі – мильна булька! -Тобі в житті не бути як він, довбню!
Гей, люди,
-любіть одне одного. -Слідкуй за своєю дівчиною.
Не смій так поводитись з ним.
Лише погляньте, як він старається. Приємний масаж.
Розімни мені ще й хвостик. О, як гарно.
Гей, агов.
-Усе, досить, припиніть. -Я готовий розібратись із тобою будь-коли!
То, може, просто зараз і тут?
-Майкі! Тягни дошку для малого. -Що?
Хто хоче подивитись, як малий боротиметься проти чемпіона?
Малий! Покажи їм!
Подивимось на невелике змагання з серфінгу сам на сам.
Танк Еванс проти Джері...
-Коді. Коді. -Коді Меверік.
Коді Мавенкорта.
Хто осідлає більшу хвилю – переможе.
-Нервуєш... -Що?
-Нервуєш перед змаганням із Танком? -Із Танком? Нервую? З чого б це?
Так.
Давай, Танк.
Голосніше! Кому кажу!
Зараз ти наковтаєшся водички.
-Давай, довбень, поїхали. -Довбень?
-Вона моя! -Моя!
Коді, а коли ти осідлаєш свою першу хвилю в житті,
-як це буде? -Це буде неймовірно.
Найкраща хвиля в моєму житті. Камера ввімкнена?
Бо ви захочете передивитись це ще багато разів.
Це буде крутяк!
Не можу дивитись.
-Бідний, нещасний малий. -Оце так видовище!
Я номер один. Я – Танк!
Стережись!
Намагаємось дізнатись, що сталося. Його витягує рятівник.
Ось що буває, якщо кинути виклик Танку.
Коді.
-Як він? Я можу допомогти? -Усе гаразд.
Я можу допомогти. Тільки не кров’ю.
Лише думка про кров – і я втрачаю...
Допоможіть курчаті.
-Танку, усе гаразд? -Танк потребує пального.
-Майкі, візьми його дошку. -Смак як...
Давай. Давай.
Він живий.
Я переміг? Переміг, так?
Краще б ти лишився в Антарктиці.
-Все буде добре. -Дивись. Всюди літають феї...
Що ви думаєте про участь та можливу перемогу Коді у змаганнях?
-Знаєте... -Чого ти смієшся?
Бо він каже «можливу».
Наче можливо, що ти переможеш чи чогось доб’єшся.
-Ні, ну які в нього шанси? -Великі шанси. Хіба це не так?
Ну, тобто, нормальні в мене шанси. Я ж не невдаха.
Гей, Гіку, Гіку! Допоможи мені.
Гіку!
Гіку.
-Прокинься. Мені потрібна твоя допомога. -Лані?
Піднімай свій зад і допоможи мені.
-Такий прекрасний сон. -Добре.
-Ти знала Шейлу? -Ні, я не знала Шейлу.
-Чекай, чекай, стій. -Що?
-Хто цей хлопець? -Він серфер.
-І його поранено. -Хто це?
Вони із ним. Давай.
-Лані. -Давай.
-Лані, що ти робиш? -Допоможеш йому і вони підуть.
-Ану, геть! -Гей!
Допоможи йому.
-Куди його? -Нікуди. У цьому-то й справа.
-Він мені не потрібен. -Та знаю, знаю я.
Але із ним трапилось лихо. Накрило хвилею.
Навіть не знаю, чи він...
-Вдарився об риф? -Не знаю.
-Я витягнула його... -Твій хлопець?
-Ні, ні. -Стій-но, здається,
він наступив на морського їжака.
Наступив? Чи ви жартуєте? Та він танцював на мені.
Лише погляньте. Зламана. Зламана. Немає. Немає. Зламана. Зламана...
Погано. Дуже-дуже погано...
Це дійсно погано.
Що, Коді?
-Як боляче! -Все буде добре.
-Що? -Може, дарма я дістав її.
-Отрута пішла в кров. Дивовижно. -Що дивовижно?
-Що ти й досі живий. -Що?
Гаразд. Я тебе вилікую. Зараз оброблю тобі ногу.
Де ж вона?
-Куди я її заховав? -Пилка! У нього пилка!
Не давай йому так рухатись.
Так отрута швидко розповсюдиться.
-Так, ну ж бо. Де вона? -Заспокойся.
Ось ти де.
-Що ти робиш? -Що він робить?
Це перевірений спосіб. Мене навчив один старий лікар.
Він робить дива.
-Що? Тільки не це! -Не що?
Не що? Що він збирається робити?
-Що ж, почнемо. -Гіку, не треба.
Так, поїхали. Лані, зроби якісь звуки води.
-О, Господи. -Які ще звуки води?
-Ну ж бо, давай. -Ні.
Краще не розкривай рота, малий.
Тримай його ногу непорушно. Вирубай його, чи щось таке.
-Я майже закінчив. -Я намагаюся.
То
як в тебе справи?
Отакої. Морський їжак у нозі. Мабуть, було боляче.
-Так. -Так.
І як ви таке лікуєте?
Треба попісяти.
-Яка гидота. -Я знаю.
Гей...
І довго мені тут із ним морочитися?
Поки йому не стане краще.
Повертайся скоріше. І принеси мені молюсків.
-Ні. -У мене майже закінчились.
Я більше не можу. Ти мусиш сам про себе дбати.
-Припини. -Бувай.
-Принеси молюсків! -Гаразд.
Я не в настрої. Я не хочу говорити про Коді. Він програв. На цьому все.
-Це не моя проблема. -Ти думаєш про когось крім себе?
Все з ним добре. Він народився у воді. Він пінгвін.
-Ти бачив, що його накрило хвилею? -У цьому ідея серфінгу.
-Мені не байдуже! -Майкі! Ви лише погляньте.
Як він перебирає маленькими ніжками. Туп-туп.
-Так я ходжу. І я постійно... -Бум-чіка-чіка...
Що ще за «бум-чіка-чіка»?
Я не зношу виду крові.
Коді?
Тут його немає. Коді!
-Ні. -Коді?
Коді?
Тут його немає.
Коді!
Як справи, чувак?
Коли я прокинувся вранці, не міг зрозуміти, де я.
І все якось пішло не так.
Давай. Підйом.
-Не хочу. -Сніданок.
-Вставай, сонько. -Не хочу.
-Як лапа? -Лапа?
Нормально. А от голова...
Добре. Вставай, малий. Ходімо.
Що за?
У мене, мабуть, струс мозку.
Ти маєш познайомитися з моїм братом. Ви б з ним заприятелювали.
О, ні. Ні. Де мій амулет? Ти не бачив мій амулет? Він має бути...
-Ні! -Подумаєш.
Купиш новий у крамниці у Реджі.
Це не просто амулет. Він сам мені його подарував.
-Хто? -Великий Зі. Коли приїздив у Дрижанськ.
Він повірив у мене.
Сказав ніколи не здаватись, знайти шлях,
-як роблять чемпіони. -Чемпіони, так?
Смішно, яким невдахою я став.
Яка різниця, що сказав Великий Зі. Ти...
мусиш іти своїм шляхом.
У мене немає свого шляху.
Ось він, твій шлях. Підеш ним
і скоро вийдеш на Північний пляж.
Все. Радий був познайомитися. Щасти.
І куди ж мені йти?
Мені не можна на пляж. І додому я не поїду.
І ти уявляєш, як воно буде далі.
Все йде якось не так.
А ти що тут робиш?
Тримай.
Дякую, друже.
-Так. -Я радий, що ти повернувся.
-Дякую. -Зав’яжи вузол міцніше.
Якщо загубиш на змаганні, вже не знайдеш.
Я не піду на змагання із серфінгу.
Що ж, у серфінгу є речі важливіші,
ніж перемогти Танка Еванса.
Так.
Подивись, ти знаєш, на чому сидиш?
Це дерево коа.
Найкращі дошки у світі роблять саме з нього.
Так.
У тебе є дошка з коа?
-У мене і звичайної нема. -Ну...
Не хочеш...
зробити дошку?
-Ні. -Що?
Я подолав весь цей шлях, приніс тобі амулет,
пропоную зробити дошку, а ти кажеш «ні»?
-Я просто... -Піднімай свій ледачий зад.
-Ми зробимо дошку, ходімо. -Гаразд.
Це буде найкраща дошка з усіх, що ти мав.
-Добре. -Гаразд?
Гаразд, друже.
Коді!
Круто.
Джо, скажи, навіщо ти шукаєш Коді?
Знаєте, ми знаємо одне одного аж
з учора, і...
в нас багато спільного.
Я також не знав свого батька.
КУРЧА БОБ
КУРЧА БОБ У ШЕСТИ ШМАТОЧКАХ
Тож чому ми робимо дошку для серфінгу в джунглях?
Я не розумію.
Досить запитань. Давай просто зробимо дошку.
Я просто...
Добре, а ти серфер? Чи ти просто...
-Смішно. -Менше розмов, більше штовхань. Нумо.
Навіщо ми штовхаємо, коли можна покотити?
Тому що...
Вибач, я випадково, я не хотів.
Я не бачив твою ногу. Все гаразд? Вибач, вибач.
Я ж не навмисно. Вибач.
-Коді, колода! -Я бачу!
Гіку, стій, стій, стій!
Зупинись!
Коді, хапай мотузку, хапай мотузку!
-А тепер тягни. -Я намагаюся.
Тягни!
Коді!
Гіку!
Коді!
Гік!
Ні, ні.
Допоможи піднятися, щоб я надер тобі дупу.
Я думав, що вбив тебе, все гаразд?
-Наступного разу, якщо я кажу не котити... -Чекай. Що це?
Це пляж.
Сонце, вода та пісок.
Ти такі вже бачив, пішли.
Ні, ходімо, подивимось на нього.
Думаєш, що із Коді та Гіком усе гаразд?
Так. Мені набридло бачити, як він живе сам.
А тепер він має чим зайнятися.
Дивись, тут старий сарай для дощок.
Ти тільки подивись.
Це ж дошки Великого Зі.
Так, це його дошки. На цій він ганяв на Кубку Австралії.
А ось дошка, на якій він був, коли приїхав у Дрижанськ.
Це просто, я... Гіку!
Це ж хатина Великого Зі! Він тут жив!
Тут він робив дошки! Ти знав, що це було тут?
Чому не хотів спуститись?
А потім він підійшов до своєї старої хатинки...
ВЕЛИКИЙ ЗІ
І я зрозумів,
що це Зі.
МИ СУМУЄМО ЗІ, СУМУЄМО
Я помітив, що йому потрібен час на самоті.
Тож не хотів закидати його запитаннями.
Тому просто мовчки стояв там.
Ти – Великий Зі! Це неймовірно!
Ти живий! Ти живий! Я ж розумію, що таке повага.
Чому ти живий? Що сталося?
Розкажи мені все. Почни з початку, нумо.
-Малий, малий! Заспокойся ти нарешті! -Люди казали, що ти помер,
але ти живий, просто ховаєшся.
Щось сталося? Щось точно сталося.
Ти побачив щось, що не мав бачити.
-Я так і знав! Саме це і сталося! -Ти здурів?
Я ж не таємний агент, нічого такого.
-Тоді що сталося? -Я не хочу про це говорити.
Добре, ти... Я зрозумів.
Я буду неподалік, якщо тобі щось знадобиться
чи захочеш побалакати. Будь-що.
Може, зараз хочеш? Побалакаємо?
-Іди звідси. -Добре, зрозумів, я пішов.
Хіба що ти...
-Коді! -Добре.
Скажу відверто, це просто неймовірно.
Це все міняє. Змагання за кілька днів.
Якщо він мене тренуватиме, буде круто!
Я зможу виграти разом із ним.
Це моя мрія, і я не хочу з нею розставатись.
Переможці завжди знаходять правильний шлях, чи не так?
Переможець – це...
Він бачить свою мету й іде до неї. Не заради слави чи грошей.
-Переможець – це... -Гей.
Це серфер, що отримує задоволення від катання.
Так, це точно.
Так, я зрозумів. Немає переможців без невдах.
Вони займаються цим заради задоволення і захвату,
і повторів...
Майкі, чому б тобі не піти та не стулити пельку!
Я почуваюся краще, коли навколо багато невдах.
Ви про це питали?
Переможець -– це той, хто не скидає мене з дошки
і не ламає її, коли я намагаюся зловити хвилю.
Особливо Танк. Він точно не переможець.
Він – брудна бляшанка, повна лайна.
Так, не пригадую часів, коли я не займався серфінгом.
Мама одразу поставила мене на дошку, знесла і поставила.
Що ви найбільше любите в серфінгу?
Люблю бути в центрі уваги,
бо саме там я маю бути.
Ще люблю, як на мене дивляться мої жінки.
Як вони блищать. Люблю їх стискати.
-Розумієте, про що я? -Здається, так.
Ходімо, пішли зі мною.
НЕ ЗАХОДЬТЕ, БО ПОМРЕТЕ
Я сам зробив ці занавіски.
Ось мої жінки.
Це Джил.
Це моя жіночка Емі.
Маленька Сюзі.
Бріана.
-Знаєте, чому саме Бріана? -Ні.
Це довга історія. Шаніква. Хельга. Міс Кіті.
Дженні. Я мрію про неї.
Тереза. Ось це Тереза.
-Тож Тереза – це твоя... -Брудна дівчинка.
Це місце очікує на мою особливу жінку, Лею.
Я скажу це ще раз.
Лея. Так.
Моя солодка жіночка.
Танку! Ти знову поліруєш свої трофеї?
Мамо, я не полірував, я розмовляв із друзями.
Я поліруватиму пізніше.
Коли він нарешті вийде? У мене плівка закінчується.
Містере Топанга, розкажіть нам, чому ви не мертві?
Ні. Я мертвий! Мертвий!
Що це ти робиш?
Агов! Хто тобі дозволив?
Розвертай дошку,
-повертайся сюди. -Ні,
пливи сюди та покажи кілька прийомів.
-Ні, ні, ні. -Давай.
Нумо, чому ні? Бери дошку та пливи сюди.
Хочеш втопитися, гаразд, я не проти.
Тільки не подряпай мені дошку.
-Як її розвернути? -Це ж не коротка дошка, сядь на неї.
Агов! Обережно, хвиля.
Зламаєш мені дошку, я тобі другу ногу зламаю.
Я просто хочу проїхатися на цьому каное, чи що воно таке?
Годі так сильно намагатися. Розслабся!
Як це, розслабся?
Довгі, плавні рухи.
-Греби глибше. -Я гребу, гребу!
Задери догори носа! Обережно, ти падаєш.
Що ти робиш?
Ходи сюди.
Зі, я тут без тебе не навчуся.
Значить, взагалі не навчишся.
-Виходь уже. -Зі, я не вийду, поки ти не прийдеш.
Вийдеш, нікуди не дінешся. Він навіть не помічає хвилю.
-Яку хвилю? -Ось цю.
П’ять, чотири, три, два, і...
-Не чіпай моїх речей, малий. -Я не втримався. Я...
-Я просто хочу навчитися в найкращого. -Що ж,
-я більше не серфую, добре? -Що?
Як це, більше не серфуєш?
Ти хочеш навчитися правильно серфувати?
Звісно!
Тоді маєш зробити свою власну дошку, зрозумів?
-Чекай, що значить, ти не серфуєш? -Не чую тебе.
-Можна запитання? -Час робити дошку!
Розкажи про свою дошку?
Це звичайна дошка з пальми.
Вона, звісно, не найкраща у світі,
але досить нормальна дошка.
Стародавні гавайці вірили, що «Мана», тобто серце,
переходить в дошку, коли ти її робиш.
А ви як вважаєте?
Що в тебе із зачіскою? Туди влізе ціла риба.
Я мрію про потужну дошку.
В яку можна вбудувати катапульту для гранат.
А це чия дошка?
-Я думаю, це курчати. -А де він, до речі?
Коді!
Він десь тут. Дупою відчуваю.
Тобі тут не страшно, Джо? Сам у джунглях, це ж небезпечно.
Це найбезпечніше місце на планеті.
Тримай міцніше.
-Це здійснення мрії. -Піднімеш?
Це просто здійснення мрії. Я завжди мріяв бути біля Зі.
-І це коа. -А де в нас...
Усі найкращі дошки робляться з коа.
Добре,
ось я намалював контур.
Хочеш, щоб вона була сильно збалансована, чи трохи?
-Не знаю, напевно, я... -Тобі потрібне щось середнє, повір мені.
-Я на цьому знаюся, добре? -Добре.
Тож
ось твої інструменти.
І ще, затям, дошка вже лежить десь там, в глибині дерева.
Тобі лише треба
знайти її там, зрозумів?
-Так? -Так.
Працюй уважно.
Чого ти всміхаєшся? Не всміхайся.
Я не всміхаюсь, я просто хвилююся.
Це тобі не крижину обтісувати.
Тут потрібні терпіння та ретельність.
Я спробую, тільки дай мені інструменти, будь ласка.
-Добре, тримай. -Дякую.
Поїхали.
Та що ж ти робиш?
Якщо вже взявся, роби як слід.
Дивись, по-перше, вздовж волокон,
плавно. Бачиш, як я роблю?
Нехай інструмент сам працює.
Це ніби їхати на хвилі. За тебе все робить хвиля,
і ти їй не опираєшся. Не варто опиратися великим хвилям, Коді.
Довгі рухи, дуже ретельно.
Знайди в цьому дереві свою дошку.
-Легко і плавно. -Так, я зрозумів.
Бачиш? Ось так.
-Ось так. -Може, я теж спробую?
Рухайся з інструментом.
-Рухайся... -Можна мені?
Можна вже мені?
Так, я трохи захопився, пробач.
-Це ж твоя дошка. -Моя дошка.
Вздовж волокон. Ясно.
-Слідкуй за оцим… -Добре.
-…час від часу. -Добре.
-Довгі рухи, вздовж волокон. -Не надто довгі.
Поїхали.
-Неправильно, Коді. -Ти можеш просто…
Ти можеш не стояти в мене над душею? Гаразд?
Я сам впораюся.
-Не потрібна моя допомога? -Не потрібна.
Не потрібна.
-Точно не потрібна? -Точно.
-Гаразд. -Добре? Я хочу сам зробити.
-То й роби сам свою дошку, добре? -Дякую. Дякую.
Мені абсолютно байдуже, що в тебе вийде.
Це ж тобі на ній плавати.
Добре, дуже дякую.
-Вона десь там всередині. -Та йди вже ти, будь ласка. Будь ласка.
Не поранься.
Ну що, день третій.
Я зустрів тутешніх, Пін Гуанців.
Я – Курча Джо. Джозеф, скорочено Джо.
Так, чуваче.
Ти знаєш, вони приймають мене, як короля.
Нагріли мені джакузі.
Мабуть, це їхнє королівське джакузі.
Я мало не зварився,
зате пори гарно розкрилися.
Це було круто. Вони мене ще й годували, поки я мився.
Це ніби вечеря та вистава.
Та як би класно не було, я пам’ятав, що в мене є місія.
Дякую. Хлопці, не сумуйте, я пішов.
Трясця, знову.
Знаєте, що сталося? Слухайте, я зробив дошку, нормальну дошку, навіть класну.
-Ну, як справи? -Що? Все класно, старий. Просто супер.
-Виглядала вона нерівною. -Нерівною?
«Дошка виглядала нерівною». Я її ще не закінчив тоді.
Гадаєш, вона витримає велику хвилю?
Та вона будь-яку хвилю витримає.
Добре, чекай.
Гаразд, скажімо, я велика хвиля.
Чекай! Ні, не треба. Стій.
-Ти де? -Чекай.
-Куди ти пішов? -Це моя дошка, добре?
То, візьми її і випробуй.
-Звісно, випробую, -Добре.
Дивися!
О, то було...
Класно проїхався.
Вищий клас.
Та я ж пожартував.
До змагання три дні, мені вже не до жартів.
Не до жартів, га?
-Коді! -Що?
Будеш вертатися, захопи мені молюсків.
Я не повернуся!
-Ще й як повернешся. -Нізащо!
Повернешся.
-Хлопці, любите барбекю? -Так, звісно.
От і дрова є.
Я змарнував цілий день і заради чого?
Лані?
Я йшла глянути, як ви там...
-Ти йшла. А, ясно... -Ти і Самітник.
-Слухай. -Що?
-Самітник - це Великий Зі. -Що?
-Я знаю. -Ти знаєш?
-А ти як дізнався? -Ми були на пляжі і...
-Ти витяг його на пляж? -Так.
Я десять років намагалася випхати Зі з його дупла,
а ти зробив це за один день?
-Так. -Це просто фантастика!
-Це дивовижно! -Отже...
Хочеш розважитись?
Знаєш, де можна дуже гарно розважитись?
Якщо ти не хочеш... Чи ти хотів повернутися до Зі?
-Пробач, я не повинна була... -Ні, ні.
-...не лізу... -Ні. Слухай.
-Я хочу розважатися. -Добре.
Мені потрібні м'ятні цукерки, або щось? Тобто, скажи мені.
-Мені варто освіжити подих? -Не треба.
Зі затягав нас сюди на плечах і нам було так весело.
-Це моє улюблене місце на Пін Гу. -Справді?
-Мені знову ніби вісім років. -А це що?
-Ну ти ж не хочеш весь подертися? -Ні, зажди, що ти робиш?
Не треба, не треба. Я пас, я краще...
Ні, ні, ні, ні!
Капець! Ні, ні, ні!
-Це божевілля! -Не опирайся, Коді! Розслабся!
Ось так!
Я обігнав тебе, крихітко. І що тепер?
Це ж не перегони.
Ні, не звертай ліворуч, Коді!
-Здавайся, я тебе обійшов! -Ненадовго!
Здавайся, мала!
-Я виграв! -Що ж, вітаю тебе, переможцю.
-Краще вилазь звідти. -Чому?
Подивись на мене. Прикольна штука, така гарна і світиться. Що це таке?
Бачиш ці цятки над тобою? Так. Це світлячки.
-Так. -А ти під ними,
це їхні випорожнення.
Ти помічав, що буває сморід смердючий, а буває пахучий?
-Так. -Цей сморід пахучий.
Пахучий сморід?
-Можна відкрити тобі таємницю? -Ми ж разом у душі.
-Звісно кажи. -Я серйозно.
Я дуже, дуже тобі заздрю.
-Чому? -Я не могла витягти Зі з дупла...
десять років, а тоді прийшов ти і...
він, напевно, добре до тебе ставиться.
Не знаю. Я з ним поводився, як ідіот. Тож не знаю, як він ставиться.
-Це неправда. -Так, я поводився, як ідіот.
-Поводився. -То просто не будь ідіотом.
А тобі що до того?
Він мій дядько, єдиний мій родич.
Добре.
Зі? Ні!
Ні, ні, ні! Не роби цього, Зі. Будь ласка, Зі.
-Не треба, ні. -Подивимося.
-Якщо ти її зламаєш, присягаюся... -Вона міцніша, ніж я думав.
Мала б уже зламатися.
Годі, припини!
Ти поглянь,
немає нічого кращого, ніж проїхатися у трубі.
Справді?
Так. Це краще, ніж виграти й завоювати приз.
Проїхатися у трубі – це найголовніше в серфінгу.
Коли пливеш у хвилі, а тоді виринаєш з неї,
це все, чого можна бажати кожного дня.
Це майже неможливо описати
і не можна ні з чим порівняти.
Це відчуття, яке доступне дуже небагатьом,
тому воно таке особливе.
Потім намагаєшся це згадати
і думаєш: «От би відчути це знову», «От би зробити це знову».
Це справжня залежність.
Коли туди потрапиш, навіть не хочеться виринати.
-Оце так, круто. -Так, дуже круто. Нема з чим порівняти.
Так, труба – це дуже класно.
А от яка від неї користь на змаганні?
Тобто, скільки за це дають балів? Це...
Балів?
-Що? -Знаєш, кого ти мені зараз нагадуєш?
Я дарую щастя.
Хіба не бачите, як я його випромінюю? Вам що, повилазило?
-Містере Белафонте, ми в ефірі. -Добре. Добре.
Знаєте, я не сумніваюся, що цьогорічні змагання, присвячені пам’яті Великого Зі,
стануть найкращими.
У ПАМ’ЯТЬ ВЕЛИКОГО ЗІ
До змагання залишився лише один день...
і напруга тут, на острові Пін Гу, зростає.
Це не дуже довго, я зараз зомлію.
Гаразд, все готово.
Уявляєте, я оце шукав Коді і знову зіткнувся зі старими друзями.
Я зрозумів, ви виглядаєте голодними.
Так, так. Ви голодні, животики болять.
Хвилинку...
Сушений кальмар?
На смак наче курка.
Сподобалось? Чуваки, а ви тут не бачили Коді?
Він теж, типу, пінгвін.
Спереду білий, ззаду чорний.
-Як ви навчилися серфінгу? -Я уважно спостерігав за Великим Зі.
Ти ж тоді ще не народився.
-Справді? -Так, не народився.
Це Лані. Лані?
Знаєте, вона нас усьому навчила, бо вона...
Плямко! Ти знову?
Я краще відведу його в туалет.
То що далі? Дошка вже готова.
-Дошка готова? -Так.
Тоді почнемо тренування, що скажеш?
Нарешті.
-Можна ми познімаємо? -Це треба знімати здалеку, хлопці.
Нумо, Зі, вперед!
-Ти куди? -Ти ж казав тренуватися?
Але ж не у воді. А ти що думав?
-Хочеш кататися, як колись Великий Зі? -Так.
Тоді кілька тестів, щоб виявити твій потенціал.
-Я готовий. -Ні, ні, поклади їх на очі,
-ось так. -Ось так?
Лови, Коді.
-Може, будемо тренуватися по-справжньому? -Про що ви говорите?
-Що ми робимо? -Висимо, наче два безумці.
-От, що ми робимо. -Молодець, ти вчишся.
І тут велика хвиля.
І ти впав!
-Все, ти мене дістав! -Спокійно.
Це повний маразм.
-Тобі не весело? -Ненавиджу.
Легко і плавно.
Ось так, повне сальто і приземлення. Гаразд, тепер ти. Я пливу.
А де радість, друже? Все, програв.
Я щось бачу.
Зі, я зрозумів, про що ти казав.
Он воно що, знову жарти. Глузуєте з мене.
Зі, прокидайся, ходімо.
Зі!
Агов, Зі, сніданок!
Без шансів.
-Чотири, три, два... -Треба вставати раніше, зранку...
один.
-Оце було весело. -То тобі весело?
Так.
Нарешті, ти готовий.
-Що? -Ти готовий! А тепер нумо на хвилю!
-Давай. -Зі, не жартуй так. Ми випливаємо?
Так! Так! Добре.
Дивись...
А я і не знав, що ти серфер.
Розслабся.
Легкі, плавні рухи.
-Як із дошкою? -Так.
-Зрозумів. -Класно, чи не так?
Так!
-Лані! -Лані!
-Ти у воді, Зі! -Так, іди до нас, стрибай у воду!
Лані, дякую.
Поглянь.
-Клас! -Так тримати!
Молодець! Ось так, Коді!
Великий Зі повернувся!
Це і є щастя.
Ніщо із цим не зрівняється!
І сум іде від нас геть.
Боже мій.
Коли ти граєш,
Потрібна ваша допомога, Щоб закінчити пісню.
Клас. Клас.
-Ти інших пісень не знаєш? -Так. А що, заспівати ще раз?
-Треба співати так. Скажи «так». -Ні.
Ні? Легко. Добре. Заспіваємо пізніше.
Знаєш, на хвилях ти просто шикарна.
-Ти й сам нівроку. -Це завдяки йому.
Я тебе підштовхнув у правильному напрямку.
Питання, Зі.
-Все ж хочеш, щоб я заспівав? -Ні, ні, ні!
Зараз, легко.
Я питаю, чи ти підтримаєш мене завтра?
-Це укулеле. -Зі?
Попливемо разом, як у старі часи...
-Ні, ні, я про змагання. -Як у старі часи...
Змагання? Яке змагання?
Пам’яті Великого Зі, я ж казав.
Так, я знаю, що забагато прошу, але це дуже важливо для мене. Тобто...
Найважливіше те, щоб ти зміг прийти. Тобто...
-Ти досі хочеш брати участь? -Звісно.
Навіщо тобі там я?
Я думав, може, ти захочеш піти. Я гадаю,
-ну а що тут такого? -Та нічого.
Чому б і не прийти?
-Я не прийду. -Чому?
-Не діставай. -Стає прохолодно.
-Поясни, чому ховаєшся? -Ховаюся?
-Так. Чому ти ховаєшся? -Мені самій це їсти?
Чому ти не повернувся, коли впав із тієї хвилі?
Із тієї хвилі?
Того дня я думав тільки про перемогу.
Я знав, що переможу Танка.
Але він почав показувати свою техніку.
Я бачив, що він робить, і не міг цього повторити.
Часи змінилися, але ж не я.
Я не хотів повертатися на пляж, де були всі мої фанати.
Усі б сказали, що Великий Зі програв. Він вже не той.
І тоді...
бульк. Великий Зі помер, так воно і залишиться.
Дозволь тобі заспівати.
А як же не здаватися? Знайти свій шлях?
-Так, так. -Адже ти здався, Зі, здався.
Так. Так, я здався, бо такий мій шлях –
-здатися. -Я думав, ти не здаєшся.
Не подобається, іди власним шляхом.
А мене облиш.
-Мені це ні до чого. -Зі.
Я все зіпсував. Я просто...
Я просто нездара.
Ось що мені було треба. Його підтримка.
Знаєте, я вже втратив колись батька, і це... це...
-Чого ти? -Нічого.
Нічого, друже. Забудь.
Мир, браття, мир, я прийшов із миром!
-Коді! -Джо!
-Я тебе вже скрізь шукав. -Справді? Ти мене шукав?
Я витяг тебе на кита, і зараз витягну.
-Дякую, дуже дякую. -Звісно.
Змагання починаються, Коді, нам треба бігти, нумо.
-Хвилинку, Джо? Джо! -Катання серферів...
Вибач, дивись, я вивчив їхню мову.
Чувак, мені ж потрібна дошка, я не знаю, де вона.
Піду знайду.
-Побачимось на старті. -Побачимось, Джо.
-Має бути весело? -Побачимось.
Вже майже почалися ювілейні десяті змагання, присвячені пам’яті Великого Зі.
І всі ми запам’ятаємо цей день.
На берег насуваються гігантські смертоносні хвилі.
Келлі Слейтере, як ти оціниш рівень небезпеки за десятибальною шкалою?
-Двадцять. -Ого.
-Робе? -Тут проллється кров.
Я боюся, хоч я й у будці.
-Що ти тут робиш? -Майку?
Ти шию собі зламаєш, будь ласка, побережи себе.
-Згадай, що було минулого разу... -Агов.
-Радий тебе бачити. -Серйозно?
Станеш улюбленцем публіки.
Слухай, усі будуть у захваті від тебе.
-Я розраховую на тебе. -Дякую.
Оголошення! Коді Меверік повернувся,
наш невдаха повернувся.
До речі, сьогодні до цих берегів припливуть акули,
бо тут проллється кров. Буде шикарна різанина.
Дякую, це Реджі Белафонте з великою зачіскою, головою і серцем.
Тільки погляньте.
Тобі кінець, сніжинко.
Ти ще пошкодуєш, що вилупився.
Показати мої трофеї?
Стій, Арнольде, ні.
Ви бачите, як 24 серфери пробивають собі шлях...
Боже мій! Вибачте, їх вже 18.
Цікаво, про що ж зараз думає Коді Меверік
після невдачі на початку тижня?
Йому треба залишатися зібраним та направляти енергію на добро.
Коли ти вже почнеш жити?
Ти непотріб!
Сидів би краще в Антарктиці, малий.
Коді! Коді!
Йому вдалося! Добре.
Дивовижний, запаморочливий прохід по хвилі від Коді Меверіка.
Ну як, бачили?
Боже, я думав, мені вже кінець. А потім...
розслабився і, знаєте, саме пішло.
Оце так! Сьогодні дивовижний день. Найкращі серфери на тих самих хвилях.
Та я б нізащо не вгадав імена фіналістів.
Я вважаю, Селе, що Танк Еванс
таранитиме хвилі й у фіналі.
Але Коді Меверік, подивіться, як він змінився за ці кілька днів.
І Курча Джо також у фіналі. Неймовірно.
Я ніколи не бачив таких фіналів.
ФІНАЛ
-Ми у фіналі, Джо. -Круто. То можна ще покататися?
-Ну хіба не прекрасно? -Так.
Ми втрьох, це щастя.
Слухайте, що я скажу. Танк вас любить.
Цього року перемогти буде легко.
Справді? Коді, ти чув? Це буде легко.
-Ну що, вам подобається? -Так!
То за кого ви вболіваєте?
Та це, насправді, неважливо,
бо нема нічого кращого за справжніх друзів.
Друзі – це назавжди. А з трофеями будь-що може...
може статися.
-Класно катаєшся, брате. -Дуже круто.
-Дякую, брате, дякую. -Оце так!
-Фіналіст. -Привіт.
Так, я знаю це.
Я навіть не можу повірити, що в мене є шанс виграти.
-Ти ж для цього і приїхав. -Що?
-Ти на що натякаєш? -Ти дав зрозуміти,
що перемога тобі важливіша, ніж я і Зі.
-Лані, я не... -Пусте, зате виграєш дурнуватий кубок.
-Лані, чого ти? -Ходи-но сюди.
Ну, як воно? Я от що тобі скажу:
якщо виграєш, ми з тобою підкоримо весь світ.
Друзі, погляньте на малого, він чемпіон!
Ось тут. Маверік, сюди.
Курча Джо, ти супер!
Танк, дев’ятиразовий чинний чемпіон. Він їх розчавить.
Селе, він має всі шанси. Цей фінал - битва за друге місце.
Спершу знищу тебе, а потім підсмажу курча.
Ось та хмарка схожа на кошеня.
-Меверік і Еванс випливають. -Моє!
І Еванс виходить вперед!
Дивіться, Танк блокує кожен рух Меверіка.
Ви бачили?
Танк Еванс у воді! Я такого ніколи не бачив!
Але я хотів би знову побачити це.
Коді хоче вийти на хвилю, на шляху в нього Танк.
Ось тут він втратив увагу!
Погляньте, Танк упав. І ви бачите цей фінт Коді?
Здається, він навіть не має назви.
Назвемо його «Меверік».
Гей!
Подивіться на це! Меверік набирає бали.
Таке симпатичне. У нього і лапки, і вусики.
Курча Джо також не відстає в цьому фіналі.
-Поїхали! -Цьому курчаті допомога не потрібна.
Я лечу!
Меверік і Курча Джо мають порівну балів. Еванс не набирає балів. Приголомшливо!
Серфери, це ваша фінальна хвиля!
Джо, брате, хто її осідлає, той і переможе!
Так, брате!
Ця гігантська хвиля утворює неймовірну трубу!
Меверік може набрати в ній переможні бали.
Заждіть! З’являється Еванс,
і він одразу атакує курча.
Що робить Меверік?
-Вперед, Джо, уперед! -Зрозумів, уперед!
Не вірю своїм очам! Перемога була вже в кишені.
Але тепер Еванс виштовхує Меверіка просто на «Рифи Смерті»!
-Танку, стережись! -Сам стережись!
-Лані. -Давай, Лані.
Коді!
Зі?
-Коді, нумо, хапайся. -Зі!
Ну ж бо, греби! Загрібай! Греби! Ну ж бо! Греби!
Не греби! Не греби!
Що?
Не бійся хвилі, Коді!
-Зі! -Довірся їй,
тебе винесе сюди, на мене.
П’ять, чотири...
Три, два...
Зі!
А де Коді?
Не чіпайте її, не чіпайте.
-Це нам пам'ять про юного серфера... -Чи він іще там?
який віддав життя улюбленому спорту.
Ось ти де.
Не можу повірити. Це неймовірно.
Ти повернувся,
ти врятував мені життя. Дякую, друже!
Облиш, облиш,
ти нас потопиш.
Ну...
-Що ж, я програв. -Так.
Я теж.
Ну ж бо, греби, невдахо.
Допомогти не хочеш? Як я тебе вчив, легко
-і плавно. Легко і... -Легко і плавно.
Юний Джо Макенро був взірцем для нового покоління.
Нехай спочине з миром.
То яка стартова ціна дошки? Хто візьме за тридцять, ну ж бо?
-Не чіпай його речей. -Плати, якщо хочеш...
-Віддай. -Гей...
Хто цей великий чувак?
-Хто цей хлопець? -Привіт усім.
-Як життя? -Боже мій.
-Так. -Це ж Великий Зі!
Так, це я.
Танку, як справи, старий?
Тобі трохи піску в око потрапило.
-Де ти був, Зі? -Що сталося?
Я, знаєте...
Я, знаєте, трохи заблукав.
А потім Коді, отой малий,
він вивів мене на правильний шлях.
Коді. Коді. Коді.
Не знімайте, дайте хвилинку.
-Привіт, що це таке? -Приємно бачити вас.
Агов, слухайте, як вам таке? Шукачі талантів, кажете?
Інші нехай шукають, я їх воскрешаю!
-Адже це жива легенда... -Реджі, Реджі...
-Стули пельку! -Чому?
Я не легенда, я просто люблю гарні хвилі і добрих друзів.
Хлопці, ходімо кататися на північний берег?
-Я з тобою, Зі. -Агов, поверніться!
Просто позаду тебе, Зі.
Не смійте йти, ви чого?
ТАНК ПРОГРАЄ
Він це важко переживає.
Танку, як це – вперше програти?
Я його не цілував. Не віддам!
Отримуй, Танк! Отримуй.
-Хлопці, хлопці, скажете кілька слів? -Так, Робе.
Ти відмовився від трофея заради Джо, прокоментуй.
-Знаєш, Робе, це просто дружба. -Так.
-Радий, що виграв, Джо? -Я виграв?
Та годі вам, я пожаліюсь мамі. Віддайте!
Ліє, ні!
Не смійте йти звідси! Я Реджі Белафонте...
Не знімайте. Майкі, тебе звільнено!
Я зараз лусну від щастя!
Знаєте, вся ця історія – це просто...
неймовірно.
Зі? В мене ніколи не було кращого друга за нього. Ніколи в житті.
Так класно мати все, що мені треба.
-Тону, рятуйте! -Арнольде.
А якщо чесно, мені вже набридло говорити про себе.
Це все? Ви зняли все, що треба, хлопці?
-Так, все добре. -Усе, бувайте.
Ну, звичайно ж, ми ним пишаємося. Тобто, яка мати не пишалася б.
Ми всі переповнені радістю.
Слухай, він здійснив свою мрію, поїхав туди.
І тепер привезе додому свій приз.
Дуже хочу побачити цей трофей.
Трофею насправді немає.
А що ж це? Якась велика мушля чи ще щось?
-Нема ані мушлі, ані трофею. -А що є?
-Він не виграв. -Що?
Він дуже погано виступив? Його розтрощили?
-Але ж він вийшов у фінал. -Друге місце, це програш.
-Перемога – не найважливіше, Глене. -Правда.
Подивись, чого Коді досяг.
Чекай, як це розуміти – не найважливіше?
А що тоді?
Знаєш, Глене, я сподіваюсь, що хоч колись ти станеш схожим на Коді.
Кінець інтерв’ю.
Пам’ятаєте, ви казали, що поїдете?
Ми збиралися, але...
-Згадали? Тікайте звідси. -Це цінна техніка.
Я ж вам допомагаю, збираю для вас усі ці...
Будь ласка, не чіпай це.
Ці дивні штуки. Цей світильник, чи як його?
-Глене, що ти робиш? -А потім мікрофон.
-Повертайтесь у Голлівуд. -Коді б такого не зробив.
Переклад субтитрів: Марина Замятіна