Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Deoarece spitalul Mercy Falls, care, în mod ironic, se află
la distanţă mică faţă de accident, e pe punctul de a fi închis,
toţi răniţii trebuie să fie trataţi
la spitalul Saint James, din centrul insulei.
Există îngrijorarea că spitalul ar putea fi aglomerat
de vreme ce numărul celor răniţi a ajuns la 35.
Această cifră ar putea creşte în mod considerabil,
întrucât operaţiunile de salvare se desfăşoară neîntrerupt.
Se zvoneşte că numărul celor care şi-au pierdut viaşa este de 10,
dar, deocamdată, autorităţile nu au emis
un comunicat oficial care să confirme numărul victimelor,
sau cauzele posibile ale acestui teribil accident,
care e, în mod clar, cel mai tragic din istoria insulei.
O primă evaluare a experţilor în căi ferate pare să indice faptul că
nu a existat nici un obstacol sau vreun defect al liniilor ferate,
ceea ce face ca eroarea umană să fie printre cauzele posibile.
Totuşi, din moment ce mecanicul de locomotivă este unul dintre cei ce şi-au pierdut viaţa,
cauza accidentului va fi determinată doar după o investigare completă.
Principală ramură a insulei fiind turismul,
e posibil ca multe dintre victime să fie turişti străini.
Cel puţin doi dintre supravieţuitorii acestui accident,
vor fi intervievaţi de către autorităţi,
ei aflându-se pentru prima dată în vizită pe insulă.
Ei au descris că au auzit un zgomot teribil...
Susan.
Ce faci aici sus?
Ea vine.
Dumnezeule, Maggie. Ţi-am spus că nu doresc să mai vorbesc despre asta.
Dar o pot simţi.
Întoarce-te în pat. Aceasta este ultima noastră noapte.
Mâine nu vom mai fi aici.
Haide!
- Mă doare. - Linişteşte-te. Te vom face bine, da?
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu. Deodată a început să ţipe.
Ceva nu e în regulă, asta e clar.
Ţi-am spus că e ceva ciudat aici.
- De ce nu mă ascultă nimeni? - Susan, te rog.
Unu, doi, trei...
O, Doamne...
Bine. Stai nemişcat, doar pentru o clipă. Fii cuminte.
Eşti sigură că nu a căzut din pat?
Normal că sunt sigură. Dacă ar fi căzut, l-aş fi găsit jos, nu-i aşa?
Bine. Dă-i drumul.
Bravo, foarte bine.
Eşti un bărbat foarte curajos.
Acum, mai trebuie să facem acelaşi lucru încă o dată, bine?
Acum e important să ne spui ce s-a întâmplat, OK?
Nu ştiu.
Nu?
Bine.
Habar nu are,
sau aşa declară el.
O, Dumnezeule!
- Nu are nici o logică! - Nu.
Nu are. Doar ţi-am spus!
E OK.
Bine, Simon. Stai nemişcat.
FRAGILE
Traducerea şi adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com
Decedat
Două zile mai târziu
D-ra Nichols?
- Bună. - Amy?
- Da. - Bine ai venit pe insulă.
- Mulţumesc. - Eu sunt Roy. Scuze pentru întârziere.
A trebuit să ridic asta. Dacă ai vrea să ţii asta, îţi voi lua eu bagajele.
Desigur.
- Ai călătorit bine? - Da.
Ei nu mi-au spus că eşti americancă. Ai stat mult în Anglia?
E o poveste lungă.
Am în geantă un film pentru copii.
Îmi sunt trimise de acest tip din Manchester o dată pe săptămână.
Sunt filme adevărate; nu-s ca orice alte casete video.
- Îţi plac? - Da, cred că da. Dacă sunt bune.
Pregăteşte-te pentru o călătorie lungă.
Mercy Falls se află destul de izolat.
De aceea, el va fi închis.
De fapt, l-ar fi trebuit să-l închidem deja acum câteva zile.
Cei mai mulţi dintre copii
s-au mutat deja la spitalul St. James's, în centrul insulei.
Dar odată cu accidentul de tren şi tot ce s-a întâmplat,
paturile s-au ocupat,
aşa că nu am avut altă opţiune decât să aşteptăm.
D-na Folder te va pune în temă.
Ea este şefa.
Spitalul Mercy Falls
Îmi pare rău că v-am anunţat într-un termen atât de scurt.
Una din personalul nostru s-a îmbolnăvit pe neaşteptate acum două zile,
şi, sincer, nu am crezut că o să trebuiască să o înlocuim.
Dar, precum vezi, încă ne aflăm aici.
- Sunt sigură că Roy te-a pus la curent. - Da, mai mult sau mai puţin.
Oricum, sper să fie doar pentru câteva zile.
Precum vezi, avem la dispoziţie puţin personal.
Sunt sigură că nu e o situaţie comfortabilă pentru nici unul din noi.
Restul copiiilor se află sus.
Întreg etajul a fost practic demontat.
Am lăsat doar ceea ce ne este practic necesar.
Aaa..încă ceva. Dacă vrei să dai un telefon, trebuie să-ţi foloseşti mobilul.
Liniile telefonice au fost tăiate de ieri.
- Unde să le duc? - Acolo, vin imediat.
Nu există nici un buton pentru etajul 2.
L-au eliberat deja?
Nu ar fi avut nici un rost. A fost închis încă din 1959.
Dacă nu au făcut-o atunci, nu văd de ce am mai face-o acum.
Încă de atunci, acel etaj a fost deconectat de restul spitalului.
Domnişoara Perez, aceasta este domnişoara Nichols.
Va fi în schimbul de noapte până când vom închide spitalul.
- Bună, îmi pare bine de cunoştinţă. - Bună.
Te las cu domnişoara Perez. Ea te va pune la curent cu toate.
- Va sta în camera 7. - OK.
Este nevoie de mine jos. Mă scuzaţi.
- Spune-mi Helen. - Amy.
Să-ţi arăt.
De fapt, nu mai e mare lucru de văzut.
Da, asta mi s-a spus.
Aceasta este camera de joacă.
După cum vezi, trebuie să le oferim ocupaţie,
aşa că,de obicei, nu vor face probleme.
De fapt, astăzi sunt destul de liniştiţi.
- De ce? - E ziua de vizită.
Părinţii lor tocmai au plecat.
- Câţi copii se mai află aici? - Doar opt.
Probleme respiratorii. Îţi voi da detaliile mai târziu.
Aş vrea să mă uit pe fişele lor de observaţie înainte să mă apuc de lucru.
Stai liniştită, e timp suficient pentru asta.
Haide, să-ţi fac cunoştinţă cu copiii.
Copiii, fiţi atenţi.
Vreau să faceţi cunoştinţă cu Amy.
Ea va fi infirmiera voastră pe timpul nopţii până când vom pleca.
Bună.
- Unde e Susan? - Susan a trebuit să plece, dragă.
Ce mai faceţi?
Suntem bolnavi.
Cum te cheamă?
Maggie.
Reynolds.
Ţi-ai văzut astăzi părinţii?
Nu am nici un părinte.
Nici eu.
Cred că aceste cuburi sunt distractive de stai aici şi te joci singură.
Nu sunt pentru jucat.
Atunci pentru ce sunt?
Pentru vorbit.
Cu cine?
OK.
E timpul să strângeţi. Masa va fi gata în 5 minute.
- Şi nu vreau să v-o spun de două ori. - Ne vedem mai târziu, Maggie.
Iar tu, pune-le la loc de unde le-ai luat.
M-am săturat să găsesc cuburi peste tot.
Îi punem pe toţi aici, pentru ca celelalte încăperi să fie eliberate.
Acum sunt mai gălăgioşi, dar e mai uşor pentru activitatea de aici.
Acesta e David.
- Bună, David. - Bună.
Şi acesta este Richard. Stă la aparatul de respiraţie artificială de 3 săptămâni.
Dar se face mai bine pe zi ce trece, nu-i aşa, Richard?
Cât de des trebuie să fie verificat?
O singură dată.
E controlat electronic. Nu trebuie să fii prea îngrijorată.
- Helen, vrei să ne ajuţi puţin? - Eşti dornică să începi, nu-i aşa?
Îţi aparţine.
La trei, OK?
Unu, doi, trei..Aşa.
- Sunt Amy, noua infirmieră de noapte. - Da, ştiu.
Acum, du-te şi te odihneşte puţin, da?
Helen, Simon trebuie să se ducă mâine până la Londra pentru câteva teste,
aşa că pregăteşte-l imediat după masă.
- Bine ai venit, Amy. - Mulţumesc.
Deci, ce ţi s-a întâmplat?
Simon şi-a rupt piciorul alaltăieri noaptea. Dar acum se simte bine.
Cum s-a întâmplat?
Bună întrebare.
Încă 40 de secunde.
M-a auzit cineva spunând "gata"?
- Fata aia mă scoate din sărite. - Cine?
Maggie.
Văd că le-ai găsit fişele medicale.
Îţi va lua ceva timp.
Da.
Matt. Stinge luminile în 5 minute.
OK.
Dacă ai nevoie de ceva, Matt se află jos toată noaptea.
Şi Robert trebuie să sosească aici imediat.
El este medicul de gardă. Sunt sigură că amândoi veţi face o echipă bună.
- Ei bine, am plecat. Mult noroc. - Mulţumesc.
Maggie...
- De ce eşti trează? - Nu pot dormi.
E drăguţ.
Ştii, când eram fetiţă ca tine, aveam şi eu unul asemănător.
Ştii cum îi spuneam?
"Domnul Somnorilă".
Pentru că mă ajuta să adorm.
Aşa că, haide acum...
Charlotte...
Poftim?
Cuburile.
Sunt necesare pentru a vorbi cu Charlotte.
- Cine e Charlotte? - Cred că este o fată.
Ea nu poate vorbi?
Nu. Ea e diferită.
Ea este...mecanică.
Oo...o fată mecanică.
- Despre ce vorbeşti? - De nimic.
Acum abia vorbeşte.
Ei bine, poate că atunci ar trebui să ne ducem să o vedem.
Ştii unde se află?
Sus.
Nu cred că cineva ar mai putea trăi sus.
Să-ţi spun ceva. Dacă această Charlotte se întoarce,
eu şi cu tine vom sta de vorbă cu ea, OK?
OK.
Noapte bună.
La naiba.
A mea
E OK. Haideţi toţi în pat înapoi. Haideţi. E OK.
Să mergem, scumpo. Îţi promit că totul e OK.
- Richard, dragul meu, totul e OK. - Ce-a fost?
Nu ştiu. Au fost ţevile sau altceva.
Nu. Ea a fost.
Ţi-am spus.
E mânioasă.
De 10 minute tot încerc să te sun.
- S-a întâmplat ceva? - Nu ştiu.
Am auzit ceva şi m-am gândit că poate ai auzit şi tu.
- Nu, nu am auzit nimic. - Serios?
Bine. Deci, ce ar fi trebuit să aud?
Nu ştiu. Sunetul parcă provenea de la etajul doi.
- Etajul doi? - M-a speriat pe mine şi pe copii.
Aceasta e o clădire veche. Tavanul e plin de ţevi de aerisire.
Te vei obişnui.
- Îl pot suna pe doctorul Kerry dacă doreşti. - Nu.
E OK.
Amy!
O, minunat.
Hei băieţi, fiţi atenţi. Să nu împingeţi.
Mergem cu elicopterul?
Mie nu mi-e teamă.
Bună, Amy.
Cum merge?
Le voi arăta copiilor filmul acela în seara aceasta.
Este ultimul, deci va fi ceva special. Sper că ni te vei alătura.
Da, voi fi şi eu.
S-a întâmplat ceva, Amy?
- Cred că sunt puţin îngrijorată. - Deja îngrijorată? Abia ai ajuns aici.
E vorba de una din fete.
E obsedată de ideea că cineva trăieşte sus la etaj.
Aa, nu-mi spune. E vorba iarăşi de Charlotte, nu-i aşa?
Hei, nu te lăsa impresionată. Nu e pentru prima oară.
Ascultă. Mă aflu aici de-o viaţă întreagă,
şi întotdeauna se găseşte câte un copil care să jure că a văzut-o.
Ea este practic o legendă urbană.
Nu te îngrijora prea mult cu privire la asta. Ne vedem mai târziu.
Helen, nu-mi pasă de elicopter. Vreau doar să plec, astăzi.
Va trebui să mai aştepţi puţin. Ai răbdare, OK?
- Îi este frică. - Ba nu-mi este!
Nu fi prostuţ. Pentru ce să-i fie frică?
- Pentru noaptea trecută. - De ce? Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Ţevile au luat-o razna şi noi toţi ne-am speriat puţin. Asta-i tot.
- Cum te simţi? Mai liniştită? - Da.
Eu şi cu Maggie am început să ne cunoaştem puţin.
Ştii...fii atentă cu fata aceea.
Ea poate fi ceva mai...dificilă.
Oricum, din moment ce te afli aici, ai putea să ai grijă de el pentru puţin timp?
- Desigur. - Mulţumesc.
Hei, Simon, puneţi o haină pe tine. E frig afară.
Suntem pregătiţi pentru a-l lua?
Da, suntem aproape pregătiţi pentru a-l lua.
Tu trebuie să fii Amy.
Dr. Kerry. Robert.
- Bună. - Bună.
Am crezut că eşti de gardă noaptea.
Ei bine, sunt. Dar nu-l puteam să-l las pe Simon
să fie transferat fără să îmi iau la revedere de la el.
- Suntem amici buni, nu-i aşa? - Da.
Matt mi-a spus că azi noapte a fost o mică agitaţie aici.
O, nu. Nu a fost nimic.
Ne-am...speriat.
Ei bine, acest loc poate fi puţin înfricoşător nopţile,
dar de asemenea şi extrem de plictisitor, aşa că data viitoare să mă chemi.
- Helen, în 5 minute. - OK.
Copii, veniţi şi luaţi-vă la revedere de la Simon.
Ai mai fost până acum într-un elicopter?
- Nu. - Nici eu.
- Ne vedem mai târziu, OK? - Până la urmă, nu voi mai vedea filmul.
Ei bine, nu ai ce pierde. E o porcărie.
- Da. - Zâmbeşte. Eşti mai bine acum.
Da.
O, Amy!
Am uitat să-ţi spun. Nu folosi baia asistentelor, pentru că nu mai curge apa.
Nu mai spune.
Susan, eşti bine?
Nu.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu.
Hei!
Roy!
Acum mergem.
Merge în direcţia greşită.
Nu te îngrijora. Va coborî jos imediat.
Roy!
Simon?
Ce se întâmplă, Amy?
Ce naiba...
Mă duc să aduc cheia, OK?
Tu, stai aici.
Stai acolo.
- Simon, unde-i aparatul tău de respiraţie? - Vreau să ies!
Nu. Simon, unde-i aparatul tău de respiraţie?
E OK. Totul e OK.
Doar respiră în mod normal, totul e OK.
Haide. Ce naiba...?
La naiba!
- Vrea să îmi facă rău. - Ce?
Fata mecanică.
Maggie mi-a spus despre ea.
Dumnezeule! Nu vă mişcaţi!
- Venim să vă luăm, OK? - Stai aici, nu te mişca!
Rezistă, Amy! Rezistă!
- Ce se întâmplă? - Cheamă-l pe doctorul Marcus.
- Amy... - E OK.
Nu te mişca. Dumnezeule! O, Dumnezeule!
Stai liniştită, Amy. Bine?
Nu te mişca, Amy.
Dumnezeule, nu te mişca.
Haideţi, jos!
În sfârşit copiii s-au liniştit.
- Îmi pare rău. - Prostii.
Nu a fost vina ta.
Ce mă bucur că n-am fost eu. Nu ştiu ce m-aş fi făcut.
Odată, am rămas blocată în lift,
timp de şase ore. Şi era mama cu mine.
Dacă ai fi cunoscut-o pe mama, ea...
Domnişoară Perez, de ce nu te duci să vezi de copii?
Tocmai am făcut-o.
Atunci mai fă-o încă o dată.
Ar trebui să te odihneşti. Voi lucra eu în schimbul tău.
Nu, sunt OK.
- Mulţumesc. - OK.
Cum doreşti.
Câteva specii...
Matt?
Amy...ştiu ce ai făcut.
Ce zi, nu?
Scuze, te-am speriat?
Ce se întâmplă?
Nimic.
Nimic, nu contează.
Ce faci?
Nimic.
Ai nevoie de ajutor?
Deci, cum te înţelegi cu copiii? Bine?
Bine, da. Totul e chiar bine.
În special, eu şi Maggie.
Da, chiar te-ai ataşat de ea, nu-i aşa?
E orfană, nu-i aşa?
Şi are şi fibroză renală.
Ce "noroc" pe ea.
- Da... - E foarte grav.
Tot ceea ce putem face este să-i uşurăm suferinţa cât de mult putem.
Cred că...
chestia cu Susan nu a ajutat-o.
Ce vrei să spui?
Maggie chiar era ataşată de ea,
şi ţine mine că ea nu-şi face uşor prieteni.
Mi-e puţin frig. Mă duc să-mi pun un pulovăr.
Maggie!
- Ce faci aici? - Ai văzut-o?
Nu. Maggie, te rog, nu iarăşi! Nu vom mai discuta despre asta.
Dar ai fost sus cu liftul. Trebuie să o fi văzut.
Dar nu am văzut-o pentru că nu este nimic de văzut.
Ea nu există.
E doar aici.
Nu inventez, Amy.
Ea e cea care i-a făcut rău lui Simon.
Nimeni nu i-a făcut rău lui Simon. E doar...
Atunci, cum de nu poate nimeni să explice ce s-a întâmplat?
Întreab-o pe Susan.
Ea îţi va spune.
Robert, vreau să-mi spui ce i s-a întâmplat.
Lui Simon.
Şi-a fracturat femurul.
Fractură dublă. De ce?
Ei bine, în această radiografie este o fractură.
Doar una singură.
Aceasta a fost luată 3 minute mai târziu. Apar două fracturi.
Cum îţi explici asta?
Uite ce. Nu ştim ce s-a întâmplat cu el.
De aceea a fost pus sub observaţie şi de aceea a fost trimis la Londra.
Susan a plecat pentru că îi era frică, nu-i aşa?
- Unde vrei să ajungi? - Spune-mi.
OK, poate că îi era frică.
Bună.
Îmi pare rău că vă deranjez.
Aş vrea să vorbesc cu Susan.
E OK.
Mulţumesc.
Scuz-o.
Eşti o prietenă de-a lui Susan?
Nu. De fapt nu o cunosc.
Vream doar să vorbesc cu ea.
Lucrez la spital.
Susan a murit ieri.
Maşina ei a derapat pe drum.
E o adevărată tragedie.
Îmi pare foarte rău.
Şi tu eşti îngrijorată, nu-i aşa?
Şi Susan era.
Încă de mică mi-a spus toate problemele ei. Avea încredere în mine.
Dar în ultimul timp a devenit reţinută.
Aş spune că era speriată de ceva.
Ei bine, Susan nu mi-a spus nimic.
Orice ar fi fost,
ea a decis să caute un alt fel de ajutor.
Ce fel de ajutor?
La mulţi ani, prinţesă mică.
Mi-a luat mult timp ca să te găsesc, dar iată-te aici,
şi acum, că ai împlinit 16 ani, a venit timpul pentru a fi
complet sub vraja mea.
Rose...
Rose!
Nu! Să nu atingi nimic!
Nu voi lăsa pe nimeni să intervină în moartea ei!
Abia aştept să vă văd chipurile, când o să vă ofer cadavrul fiicei voastre.
Rose...
Trezeşte-te, Rose.
Trezeşte-te.
Rose...
Dumnezeule, e oribil.
Nu am ştiut.
De ce te-ai dus să o vezi? Nu înţeleg.
Vream să aflu de ce îi era aşa de frică.
Despre ce naiba vorbeşti?
Ai văzut ce s-a întâmplat cu liftul.
- Şi am auzit tot felul de chestii. - Chestii?
Eşti sigură că nu te referi la fantome?
Acum, dacă nu te superi, aş dori să scriu o scrisoare de condoleanţe
către familia lui Susan.
Ştii cine este Charlotte?
Una dintre fete, Maggie, vorbeşte despre...
Domnişoară Nichols,
Maggie este o fată foarte specială şi sunt sigură că ţi-ai dat seama de asta.
Dacă ea doreşte să se lase dusă de imaginaţia ei, las-o în pace,
dar eu cred că tu eşti puţin cam în vârstă pentru asta, nu-i aşa?
Cred că cineva trebuie să-şi asume responsabilitatea.
Responsabilitatea? Nu mă fă să râd.
Domnişoară Nichols, ştiu exact cine eşti.
Îţi dai şi tu seama că nu te-aş fi angajat
fără să ştiu nimic de experienţa ta.
Aşa că, nu mă fă să regret decizia mea.
OK, v-a plăcut?
Gata, acum la culcare.
Haideţi, toţi. Haideţi.
Nu pot să cred. Maggie fără "domnul Somnorilă" al ei!
- Ştii ce cred? - Ce?
Cred că prinţul o salvează
pentru că el e îndrăgostit.
- Asta cred şi eu. - De aceea, el o sărută.
Dar trebuie să fie un sărut al iubirii.
Un sărut al iubirii?
Da.
Când îţi dai seama când un sărut e un "sărut al iubirii"?
Când e pe gură.
Simon s-a întors?
Amy!
Nu o atinge.
Ce s-a întâmplat?
- Pe copii. Poţi să-i întrebi pe copii. - Am făcut-o deja, Amy.
Şi ei nu te-au văzut decât pe tine intrând în panică.
- Nu-i de mirare de ce s-au speriat. - Ceva s-a întâmplat în încăperea aceea.
De ce nu mă crezi?
Te cred, dar sunt sigur că trebuie să există o explicaţie convingătoare.
- Maggie spune că a văzut-o. - Maggie e doar un copil, bine?
Maggie probabil că a văzut-o.
Era ceva sub acel cerşaf!
Amy, trebuie să te aduni, bine?
Copiii sunt bine acum.
- Doar dacă mai aveţi nevoie de ceva... - Nu, e bine. Mulţumesc.
Sunt jos.
Dacă doreşti, aş putea...
Pastilele probabil că nu te vor ajuta.
De unde naiba ştii? Tu nu ştii nimic despre mine.
Nu, nu ştiu. Dar ştiu ce ţi s-a întâmplat.
Da. Doamna Folder mi-a spus.
Şi a fost o greşeală. Da.
A fost o greşeală.
Da...asta trebuia să-i spun...
Haide...
Să-i spun mamei sale... că a fost o greşeală.
Nu, a fost naibii o neglijenţă, Robert!
A fost naibii o neglijenţă!
- Taci naibii...Nu mă atinge! - E o slujbă grea.
Dumnezeu ştie cât de grea.
Şi poate fi o slujbă care ne poate distruge sufletul.
Şi toţi vom face greşeli.
Eu însumi am făcut multe greşeli, dar nu poţi să le cari cu tine toată viaţa.
Nu, nu, nu...Te rog!
Te rog să nu-mi spui mie ce să simt, OK?
Ceea ce vreau să spun e că poate lucrul acesta te sperie pe tine,
faptul că eşti preocupată să nu faci ceva rău.
Ascultă-mă.
E prima dată când te-ai întors la muncă din momentul în care s-a întâmplat.
E ceva natural ca să nu poţi încă trece peste acest moment.
Sugerezi că eu am inventat totul?
Că am înnebunit de tot?
Nu spun asta. Dar spun că e posibil ca tu să-i protejezi exagerat pe copii
din cauza faptului că îţi este frică.
Ţi-e frică de tine însuşi, nu ştiu... Încerc să aflu,
şi, o crezi sau nu, eu chiar încerc să te ajut.
Du-te la naiba.
E chiar drăguţ.
Ce reprezintă?
Mă tem că n-o să-ţi răspundă. Adam e autist.
Adesea nu este conştient de noi.
Mulţumesc.
Părintele Tom m-a sunat să-mi spună că s-ar putea să mă cauţi.
Şi nu-i în firea sa să trimită oamenii să vină la noi.
Mi-a spus că aţi stat de vorbă cu Susan.
Susan a venit să ne vadă acum câteva săptămâni.
Mulţi oameni o fac atunci când sunt speriaţi sau au nevoie de răspunsuri.
Dar nu e aşa de uşor.
Ştii ce este viaţa, domnişoară Nichols?
Nu-i altceva decât o călătorie
între cele două lumi.
Lumea noastră, al celor vii,
şi lumea celor care au murit.
Vezi tu, aceste două lumi sunt separate.
Noi, cei din această lume, nu-i putem vedea pe ceilalţi,
oricât de mult ne-am dori.
Nu este încă pentru noi.
Dar sunt câţiva care,
atunci când se apropie de cealaltă lume,
sunt capabili să zărească acolo diverse lucruri
care au intrat în contact cu această lume.
Susan s-a apropiat.
Era pe moarte.
De aceea putea să vadă.
Charlotte...
Mă tem că în acel spital există ceva din cealaltă lume,
care, din anumite motive, s-a apropiat de lumea noastră.
Ceva care nu acceptă
sau nu înţelege ideea
că nu mai este în viaţă.
A murit cineva în spital?
Nu contează unde au murit. Nici măcar nu importă unde au trăit.
E mult mai simplu decât atât.
Pur şi simplu ei stau aproape de ceea ce ei au iubit.
Asta îi ţine acolo.
O, Adam!
Ei bine, se pare că el a fost conştient de tine până la urmă.
Nu a mai oferit nimănui până acum un cadou.
Mai există cineva care spune că o poate vedea.
Ştiu. Ne-a spus Susan.
Fetiţa aceea are nevoie de dragostea ta,
chiar are nevoie de ea.
- Are probleme respiratorii. - E OK.
- Folder te-a căutat. - Ce s-a întâmplat?
Maggie...
Numai puţin.
E OK. E stabilă acum.
A mai avut încă un atac.
În ultima perioadă, au devenit din ce în ce mai frecvente.
Bună.
Bună. Ce mai faci?
- Bine, mulţumesc. - Bun.
- Am parcat-o afară. - Mulţumesc.
- Roy. - Da?
Ţi-aduci aminte de copiii de care tu mi-ai vorbit, cei care
obişnuiau să vorbească despre Charlotte?
Am nevoie să-mi faci o favoare.
Amy...
Nu ştiu dacă este bine. Aceste dosare sunt confidenţiale.
- Nu-mi pasă. - OK, ei bine...
Cei pe care îi căutăm sunt, după părerea mea...
Marvin Jones.
E de mult timp.
Adesea obişnuia să vorbească despre ea.
Încă mi-l amintesc.
A fost cam dus cu sorcova. A murit pe masa de operaţie.
Săracul băiat.
Evelyn Thomas. Prin anii '80.
O adevărată îngeraşă.
"O prietenă secretă" - aşa îi spunea.
Lasă. Nu mai contează.
Amy? Amy, ce se întâmplă?
Încă nu ştiu.
Maggie, am să te întreb ceva.
Şi am nevoie să-mi spui adevărul.
Îmi promiţi?
E vorba de Charlotte...
Chiar ai văzut-o?
Nu atinge
Ce nai...
Nu sunt ale tale
Plecăm acum.
- Ce fac copiii? - Sunt cu Helen.
Nu par să conştientizeze ceva din ce s-a întâmplat.
Cu atât mai bine. Dar Maggie?
E bine. Am dus-o înapoi în salon.
Va fi mai liniştită împreună cu ceilalţi.
Şi acum?
- Cum vom explica asta? - O, domnişoară Nichols...
Acest om este mort! Şi nimeni nu poate explica cum s-a întâmplat!
- Dar Simon? Şi toate lucrurile ciudate... - Amy...
Mă doare în cot de ceea ce crezi tu!
Trebuie să-i ducem pe aceşti copii de aici!
-Există ceva rău în acest spital. -Destul!
Toţi suntem îngrijoraţi despre ceea ce s-a întâmplat. Facem tot ce putem.
Mai bine te-ai controla.
Poate că totuşi am făcut o greşeală cu tine.
- Isuse! - Amy.
- Ascultă. - Ce?
Lucrurile nu vor fi mai bune înfruntându-i pe toţi.
Şi atunci ce-ai vrea să fac? Să mă îndop cu pastile
şi să pretind că nimic nu s-a întâmplat, la fel cum faceţi voi?
Să fug, ca Susan?
Nu, Robert, nu voi face asta.
De data asta, nu-i voi lăsa pe aceşti copii.
Nu o voi mai da încă o dată în bară.
Helen.
Ce nasol, nu?
Ştii...când am plecat în această dimineaţă totul era OK,
şi acum, priveşte...
plouă cu găleata. Aici nu ai parte decât de ploaie, ploaie şi iar ploaie.
Mi-aş fi dorit să nu fi plecat niciodată din Madrid.
Helen!
Nu am nici o umbrelă. Trebuie să merg pe jos până acasă
şi ultimul lucru pe care îl simt e ca şi cum mi-aş fi spălat naibii uniforma.
Helen, pentru Dumnezeu.
Nu vezi ceea ce se întâmplă? Roy e mort.
Ai ştiut...
- Susan ţi-a spus, nu-i aşa? - Nu.
- Susan era nebună. - Nu.
Nu era nebună.
Nu te mai prefă că nimic nu se întâmplă. Nu ne va ajuta.
Şi acum, te rog...
Ţine-mi locul.
- Eşti sigură? - Da. Sunt bine.
Dr. Kerry mi-a spus că pot să mă ridic oricând vreau.
Acolo.
- De unde ştii? - Susan mi-a spus.
Maggie, trebuie să te duci în pat.
Te rog, Maggie. Încă nu te simţi bine.
Te rog...Du-te.
Charlotte şi Mandy. 1959
Amy, fugi.
Fugi!
- Maggie, du-te-n pat. - Unde naiba aţi fost amândouă?
- Unde e Folder? - S-a dus acasă.
- "Domnul Somnorilă" al meu. - Maggie, te rog, du-te-n pat.
- Amy... - Stai aici.
La naiba, Robert, uită-te la ea.
E doar o fotografie, Amy.
Sunt o mulţime de fete pe care le cheamă Charlotte.
Fata mecanică.
Te rog.
Nu există nici o Charlotte.
Unde este proiectorul lui Roy?
Ce-i asta?
Osteogeneză imperfectă.
Boala oaselor fragile (de "sticlă").
E destul de rară.
Un fel de mutaţie a ţesutului osului care-l face să se micşoreze,
oasele devenind astfel extrem de fragile
şi extrem de predispuse la fracturi.
Isuse.
Cu siguranţă că nu ştiau prea multe în acele zile.
Tratamentele erau destul de primitive.
O, Dumnezeule...
Crizele de furie sunt destul de obişnuite în aceste cazuri.
Durerea se transformă în mânie.
Robert,
nu ştiu cum, dar această fetiţă încă se mai află aici.
- Te rog... - Nu, Maggie a spus adevărul.
Ea a văzut-o.
La fel şi Susan.
De aceea ea a plecat.
Bine, atunci de ce tocmai ele? Nu are sens.
Susan urma să moară.
Trebuie să te apropii de moarte pentru a vedea, iar ea era aproape.
Şi Maggie...
Ştii.
Gândeşte-te. Gândeşte-te la tot ceea ce s-a întâmplat.
Ea vrea ca toţi să sufere la fel cum ea a suferit.
De aceea, ea distruge lucrurile. Ea e plină de mânie.
- Se întâmplă din nou. - Amy, asta a fost în urmă cu 40 de ani.
- Deci, de ce se întâmplă acum? - Nu ştiu de ce.
Dar ştiu că se află aici.
E absurd. Nu poţi să-mi ceri să cred asta...
Şi eu am văzut-o.
- Ce? - Era acolo.
Chiar în faţa ochilor mei.
Să plecăm de aici.
Am sunat la spitalul St. James's. Marcus se află acolo.
Le-am spus că e o urgenţă. Ei vor veni şi ne vor lua.
O, Isuse.
Vreau să te duci sus cu Helen şi să începi să-i pregăteşti pe copii.
- Plecăm. - Ce se întâmplă?
Mişcă-te!
- La naiba! Nu pot să prind semnal! - La naiba!
- Trebuie să fie din cauza furtunii. - La naiba!
Folder locuieşte chiar lângă ţărm.
- Aş putea să-i folosesc telefonul. - Nu.
Mă voi duce eu.
Haideţi copii, puneţi-vă hainele!
- Plecăm? - Da, plecăm.
- Cu elicopterul? - Nu. Nu în seara asta, Nicholas.
- Unde e Amy? - Maggie?
Emma, vino aici!
- Helen... - Vin, iubito. Jimmy!
- Ce naiba se întâmplă? - Nu ştiu.
Se înfurie.
Helen, Richard este hiper-ventilat. Va avea nevoie de un echipament mobil.
Încearcă jos în subsol. Cred că mai sunt câteva echipamente acolo.
- Mă întorc imediat. - Să-ţi scot asta.
Ce cauţi aici?
- De ce nu eşti cu copiii? - Trebuie să-i scoatem de acolo.
Trebuie să-i suni pe cei de la spitalul St. James's şi să le spui să vină acum!
Ai înnebunit?
Te rog...
OK.
Nu s-a rupt decât acul. Îl voi scoate. Nu vă panicaţi.
Înapoi!
Înapoi, am spus!
L-am luat!
E "fata de sticlă".
Ar fi trebuit să o rezolvaţi.
- Ar fi trebuit să mă fi ascultat. - Cum te-ai aştepta să...?
Totul e atât de absurd.
Tocmai am ajuns, când s-a întâmplat.
A fost un scandal.
- Despre ce naiba vorbeşti? - Infirmiera ei...
Au adus-o ca să aibă grijă de fată.
- Ce s-a întâmplat? - Nu ştiu exact.
Fata începuse să se facă mai bine.
Doctorii vroiau să o trimită la un alt spital,
dar a avut brusc o recidivă.
Toţi au fost derutaţi până când s-a aflat adevărul.
Care?
Infirmiera a fost acuzată că a provocat fracturile copilului.
Ea nu dorea ca fata să plece; a devenit obsedată faţă de ea.
A fost derulată o afacere şi ea a fost concediată.
Nu a putut suporta ideea de a fi separată de copii.
- Şi apoi s-a întâmplat. - Ce a făcut?
A sufocat-o.
A pus-o pe scaunul ei cu rotile şi a aruncat-o în casa liftului.
Nu-ţi poţi imagina zgomotul.
La un moment dat, era să închidem spitalul.
În cele din urmă, a fost închis cel de-al doilea etaj şi totul a fost dat uitării.
La naiba!
Haide, haide! La naiba!
Ce nai...
Charlotte şi Mandy. 1959
Helen?
- Amy, unde ai fost? - Toţi sunt gata să plece?
Richard. Matt s-a dus în subsol ca să caute un echipament mobil de respirat.
Te rog, stai cu Richard. Robert? Unde e Robert?
Nu ştiu! Nu ştiu unde se află Robert.
Nu ştiu unde ai fost tu. Nu ştiu unde a fost fiecare.
Taci şi scote copiii. Şi staţi împreună.
Matt?
- Amy. - Robert, unde ai fost?
Nu e ea.
Numele fetei a fost Mandy Phillips.
Totul e aici.
Pe infirmiera ei o chema Charlotte Rivers.
Ea e diferită.
E mecanică.
Ei pur şi simplu rămân lângă ceea ce au iubit.
De aceea a început acum.
De ce?
I-a provocat fracturile fetei pentru ca să nu-i fie luată.
Face acelaşi lucru din nou.
Se află aici de atâţia ani pentru că ea are nevoie de copii.
Haide, să mergem.
-A început când au fost transferaţi. -Nu putem pleca.
Să mergem!
Helen!
Ce?
OK. Va fi OK.
- Nu-i va lăsa să plece. - Trebuie să-i ţinem aici.
Haide.
OK, repede, fugiţi!
- Helen, nu! - Ce?
- Întoarce-te! - Du-i înapoi!
- Trebuie să plecăm de aici. - Helen, ai încredere în noi.
- S-ar putea să fi greşit. - Nu!
Am primit un apel de urgenţă şi trebuie să evacuăm.
Robert, fă ceva!
Nu-i puteţi lua pe copii de aici!
Nu!
Sunt medicul pediatru responsabil aici
şi vă spun că aceşti copii se află într-un grav pericol.
- Unde e tubul de oxigen? - E pe-aici.
Ia stai puţin.
De ce nu se întâmplă nimic?
Nu ştiu. Nu înţeleg.
Poate că totul e bine.
Îl voi lua acum. Haide.
E OK. Va fi bine.
Dr. Kerry, te rog.
Unde e Maggie?
Nu o pot găsi.
Helen, Helen.
Unde e Maggie?
Helen, unde e Maggie?
-Dorea păturica sa. -Ce?
O, Dumnezeule!
- Sus! - Ce?
De aceea nu mai face nimic.
O are pe Maggie.
Maggie!
Amy!
Maggie!
L-am vrut pe "Domnul Somnorilă".
E OK, îngeraşo. Nu-ţi fă griji. Vom...
Nu!
- Nu mă va lăsa să plec... - E OK.
E OK, Maggie.
Nu te mişca.
Nu, nu. Va fi OK.
Să mă asculţi cu atenţie. Trebuie să stai acum aici.
E OK, scumpo.
Va avea grijă multă de tine, e foarte drăguţă.
Nu, Amy. Te rog!
Vei fi foarte fericită aici.
Ţine-l bine pe "Domnul Somnoros".
Cât de tare poţi.
Am găsit un bărbat infirmier în subsol.
Prezintă mai multe fracturi grave ale corpului.
Se află încă în viaţă.
Maggie...
Maggie, nu...
Nu, te rog...
Amy!
Nu! Ea e...
Ea e moartă!
Voi trimite pe cineva după tine ca să te ajute.
Nu mai contează.
S-a terminat acum. Copiii...
s-au dus.
Nu mai e nimic ca să mai fie reţinută aici.
Ea s-a dus.
Eu am văzut-o.
Voi muri.
Nu-mi pasă ce ai văzut tu.
Te voi scoate de aici, OK?
A pierdut mult sânge.
Avem nevoie de 3 unităţi.
Nu mai respiră.
Trebuie să o defibrilez.
Gata?
- Să-i dăm drumul. - O pierdem.
Încarcă la 200.
Dă-i drumul, te rog!
Isuse!
360 şi dă-i drumul.
La naiba.
Resuscitare cardio-pulmonară.
Haide, Amy!
Haide, Amy! Întoarce-te!
E inutil.
Isuse.
Mai încarcă din nou la 360.
Şi, dă-i drumul, te rog.
- La naiba! - E moartă.
La naiba. Mai încarcă din nou la 360 şi dă-i drumul.
Haide, Amy! Mai încarcă o dată la 360.
- Las-o în pace. - La naiba!
Las-o în pace.
Mai încarcă iarăşi la 360...
Ştii ce cred eu?
Cred că prinţesa
are nevoie de un sărut pentru a fi salvată.
De un sărut al iubirii.
Mai încarcă la 360 şi dă-i drumul, te rog.
Amy!
Cum te simţi?
Ai nişte vizitatori.
Am văzut reportajul la televizor.
Doctorul ne-a spus ce ţi s-a întâmplat.
Ai fost foarte norocoasă.
De ce?
- Pentru că te afli încă aici. - Nu.
De ce am văzut-o?
Nu ar fi trebuit...
Amy...câteodată e mai bine să nu întrebi.
Cred că acum ar trebui să se odihnească.
La revedere.
Robert?
A mai venit şi altcineva?
Nu, după câte ştiu eu. De ce?
Amy, nu te mai poţi învinovăţi de data asta.
Fata aceea a avut nevoie de tine,
şi tu ai fost acolo până la final.
Şi ea a ştiut asta.
Ştiu.
Nu te du prea departe.
Nu contează unde ei au murit.
Nici măcar nu importă unde au trăit.
E mult mai simplu decât atât.
Pur şi simplu ei stau aproape de ceea ce ei au iubit.
Asta îi ţine acolo.
Şi nimic altceva...
Traducerea şi adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com