Какво гледаш, Каролайн? - Вятърът, мамо.
Казват, че иде буря.
Чувствам се като на лодка. Все едно плавам.
Да направя ли нещо за теб, мамо? Да ти помогна с нещо?
Няма какво да се направи, скъпа.
Каквото, такова.
Все по-трудно държа очите си отворени.
Устата ми е пресъхнала.
Недейте, г-це Дейзи. Цялата ще се изподраскате.
Искаш ли още болкоуспокояващи?
Докторът каза, че ще ти даде колкото поискаш.
Не е нужно да страдаш.
Една приятелка ми каза,
че така и не е успяла да се сбогува с майка си.
Исках да ти кажа
колко много ще ми липсваш.
О, Каролайн.
Страх ли те е? - Любопитна съм.
Какво ли следва?
Построиха гарата през 1918.
Баща ни е бил на откриването.
Каза,
че е имало духов оркестър.
Наели най-добрият часовникар в целия Юг
да измайстори часовника им.
Името му било
г-н Гето.
"Г-н Торта".
Оженил се за една мулатка от евангелистката епархия
и им се родил син.
Г-н Гето бил напълно сляп по рождение.
Когато синът им пораснал се записал в армията.
Молели се на Господ да го пази от беди.
Месеци наред часовникарят само работел над часовника.
Един ден дошло писмо.
Г-н Гето приключил с вечерята и си легнал сам.
След това синът им се прибрал.
Погребали го в семейния парцел,
където щели да се съберат, когато и техния час настъпи.
Г-н Торта продължил работа по часовника си,
трудейки се до последната секунда.
Тази сутрин била незабравима.
Татко каза, че било пълно с хора.
Дори Теди Рузвелт дошъл.
Върви назад!
Нарочно го направих така.
С надежда момчетата, които загубихме във войната
да се изправят на крака и да се приберат по домовете си.
Да се върнат във фермите, да работят,
да имат деца,
и да изживеят един дълъг и пълноценен живот.
Може би синът ми също ще се завърне.
Съжалявам, ако съм засегнал някого.
Надявам се часовникът ми да ви хареса.
Повече никой не видял г-н Торта.
Някои казват, че умрял от мъка.
Някои, че отплавал надалече.
Може ли да се обадя по телефона?
Оставила съм детегледачката. - Разбира се.
Дано не съм те разочаровала.
Не би могла.
И аз нямам с какво да се похваля.
Куфарът.
Има дневник.
Това ли?
Би ли ми го прочела, скъпа? - Това ли искаш?
Опитвах се да го прочета хиляди пъти...
Мамо, това не е точно...
Просто обичам да слушам гласа ти, мила.
"4-ти април, 1985".
"Ню Орлеан".
Това е последната ми воля и завещанието ми.
Нямам много вещи, никакви пари.
Ще си отида от този свят, както и дойдох -
сам и без да притежавам нищо. Остана ми само моята история.
Пиша я, докато все още си я спомням.
Казвам се Бенджамин. Бенджамин Бътън.
Родил съм се при необичайни обстоятелства.
Краят на Първата световна война.
Чувал съм, че съм се родил в особено прекрасна нощ.
Спечелихме войната!
Какво правиш тук? - Томас.
Страхувам се, че ще я загубим. - Какво?
Достатъчно! Махнете се от нея! Всички!
Дойдох възможно най-бързо. Улиците са задръстени от хора.
Томас, обещай ми, че ще се грижиш за него...
Добре.
Тя е отдала живота си за мен.
И за това винаги ще и бъда задължен.
Г-н Бътън...
Томас!
Почакай, Томас!
Какво правиш там!? Какво държиш?
Времето е страхотно.
Изглеждате прекрасно, г-це Куини.
Както винаги.
Кафявото отива на очите ви. Я стига!
И ти не си за изхвърляне.
Хембърт се върна. Без крака,
но се върна. Знам, че навремето го харесваше...
Повече, отколкото трябваше. - Г-ца Симон се оцапа.
Господи Боже! Трябва да спре, инак ще и сложа памперси.
Ще те чакам при нея! - Ела, толкова е хубаво тук.
Ела отзад за малко. Забрави за грижите.
Какво, за Бога...
Що за Божия шега!
Дано не съм го наранил като стъпих отгоре му.
Да го оставим на полицията. - Горкото!
Аз ще тръгвам. - Нищо чудно, че не са го искали.
Куини! - Задръж за малко!
Сега се връщам.
Пак се оклепа цялата!
Приготви и ваната Джейн! И си гледай работата!
Скоро и ти ще почнеш да се цапаш. - Някой ми открадна огърлицата.
Добре, г-жо Холистър, веднага идвам. Изчакайте горе.
Грозно си като напукано гърне, но все пак си Божие дете.
Куини, не иска без теб! - Господи! Идвам!
Изчакай ме тук.
Сестра ми ми ги подари. Не мога да си намеря перлите.
Някой ми краде бижутата. - Ето ги, г-жо Холистър. Вижте!
На врата ви са. Хайде, елате с мен.
Сърцето ви е силно. Но все пак избягвайте натоварвания.
Дами, предполагам, че мога да разчитам на вас.
Не съм виждал подобно нещо, има перде на очите и е почти сляпо.
Не съм сигурен дали може да чува, има остра форма на артрит.
Кожата е загубила еластичност, краката и ръцете му са закостенели.
Има всякакви болести, недъзите на осемдесет годишен мъж
на косъм от смъртта. - Умира ли?
Тялото му го предава още преди животът му да е започнал.
Откъде се появи? - Това е детето на сестра ми.
От Лафайет. Изнасилиха я.
Горкото дете имаше нещастието да се появи този свят бяло.
Има места за подобни "нежелани" деца, Куини.
Тук няма място за още едно гърло.
Въпреки добрите си намерения Фондация "Нолан" смята,
че тук и без това е претъпкано. - Нали каза, че не му остава много.
На някои същества не им е писано да живеят.
Не, това бебе е чудо.
За съжаление не е от чудесата, които хората очакват да видят.
Слушайте! Чуйте всички! Ще имаме гост,
който ще остане с нас за известно време.
Сестра ми роди дете, но не може да се грижи за него.
Казва се...
Бенджамин.
Не е много здраво, затова трябва добре да се грижим за него.
Имам 10 деца. Няма дете, за което да не мога да се грижа.
Господи Боже, прилича точно на бившия ми съпруг.
Остарял е преди времето си.
Д-р Роуз каза, че не му остава много време на тази земя.
Добре дошъл.
Усмихва се!
Хембърт ти праща много поздрави.
Да не си се побъркала?
Знам, че не можеш да имаш собствени деца,
но той също не е твой. Възможно е даже да не е човек.
Върни се, г-н Уедърс!
Моля те.
Никога не знаеш какво те очаква.
Бях си намерил нов дом.
Вярно ли е това? - Имаш прекрасен глас.
Мамо, тук има знак от стар трамвай.
Часовникът продължи да работи,
година лед година...
Не знаех, че съм дете. - Същата помия всеки ден.
Мислех, че съм като всички останали.
Един старец в залеза на своя живот.
Стига си игра с вилицата. Тя е за ядене, не за игра.
И, моля те, използвай лигавника, г-н Бенджамин.
Куини!
Внимавай, момче!
Винаги съм бил много любопитен.
Какво се случва на улицата или зад ъгъла.
Бенджамин! Опасно е. Върни се назад!
Стой мирен, дете!
Много я обичах. Тя беше моята майка.
Мамо! Мамо!
Понякога се чувствам различно от предния ден.
Всеки се чувства така в даден миг от живота си.
Но крайната цел на всички е една.
Просто всеки е поел по различен път.
Ти си поел по собствения си път, Бенджамин.
Колко още ми остава, мамо?
Бъди благодарен за всеки ден.
Вече си на този свят повече отколкото ти е отредено.
Понякога се налагаше да спя сам.
Нямах нищо против. Слушах как къщата диша.
Наблюдавах как хората спят.
Чувствах, че съм в безопасност.
Домът беше място със строги правила.
Всяка сутрин в 5:30, без значение от времето,
ген. Уинслоу, уволнен от армията на САЩ, вдигаше знамето.
Г-жа Сибил Вагнер, известна в миналото оперна певица,
пееше Вагнер.
Добре, хайде.
Трябва да пораздвижим тези стари кокали.
Трябва да започнеш да ходиш.
Без значение от сезона, вечерята се сервираше точно в 5:30.
Молеса. - Меласа.
Меласа.
Научих се да чета, когато бях на 5.
Дядо ми беше гримьор на един известен актьор.
Носеше всяка пиеса вкъщи.
"Пазители на моя чезнещ век, бъдете тъй добри
и позволете на умиращия Мортимър да си отдъхне тука!
Чувствам своята снага нещастна тъй разбита,
сякаш съм смъкнат току-що от кръг за мъки.
Тези сиви власи, стигнали в грижи до Несторова възраст
ми вещаят, че вече за граф Марч е близък краят".
Мислеше, че съм невеж, нали?
Актьорът се казваше Джон Уилкс Бут.
Той уби Ейбрахам Линкълн.
Никога не знаеш какво те очаква.
В съботните вечери, мама ме водеше на църква.
Бенджамин!
Амин!
С какво да ти помогна, сестро?
Органите й са изкривени.
Не може да има дечица.
Господи, моля те, да простиш греховете на тази жена,
за да е способна да даде живот.
Махни се болест проклета! Слава на Бога!
Алилуя!
От какво страда този старец?
Дяволът го е пришпорил към гроба, преди времето му да е дошло.
Махни се Зебукар! Остави го Велзевул!
На колко години си? - На 7, но изглеждам по-стар.
Бог да те благослови! На седем бил.
Ето това е истински оптимист!
Вярата е в душата му! Всички сме деца в Божиите очи!
Ще те отървем от количката.
И ще те накараме да проходиш. - Алилуя.
В името на славата Божия, стани!
Хайде!
Стани!
Бог ще се погрижи за него оттук нататък.
Ще се погрижи този старец да проходи без патерици и бастуни.
Ще проходи само с вяра и Божествено вдъхновение!
Върви сега.
Не го докосвайте!
Ставай, старче!
Въздигни се като Лазар!
Казах, изправи се!
Да чуя "Алилуя"!
Върви! Тръгвай!
Като погледна назад, наистина изглеждаше като чудо.
Но нали знаете поговорката: "Бог дал, Бог взел".
Слава на Бога за...
Празнувахме толкова много рождени дни.
Пестяхме свещичките, за да има за всички.
Знаете, че не обичам торта и рождени дни.
Смъртта също бе чест посетител. Хората идваха и си отиваха.
Винаги се усещаше, когато някой ни напусне.
В дома наставаше гробна тишина.
СИБИЛ ВАГНЕР 1847-1925
Отраснах в прекрасно място.
Бях с хора, които са забравили стария си объркан живот.
Бяха загрижени за времето, температурата на топлата вода,
светлината при заник слънце.
Умреше ли някой, на негово място винаги идваше друг.
Женил съм се 5 пъти.
С първата ми жена ни заловиха от съседно канибалско племе.
Избягахме през реката.
Понеже жена ми не можеше да плува, я изядоха.
Втората ми жена стъпи върху кобра и умря.
Лош късмет да се омъжи за мен.
Това е г-н Оти. Приятел на мой приятел.
След това ме заловиха... - Той е джудже.
Продадоха ни за прасета и обувки на един много странен американец.
Чух, че не си толкова стар, колкото изглеждаш.
Заблудил си всички.
Какво се е случило с теб? Да нямаш "маджембе"?
Какво е "маджембе"? - Глисти.
Не мисля, че имам глисти. Просто съм си такъв.
Ела, да си вземем бира.
Не си пиеш лекарствата! - Не бива. Опасно е!
Кой ти каза? Хайде, малчо.
Стой!
После попаднах при маймуните в Зоопарка във Филаделфия.
Още първият ден дойдоха да ме видят 3000 човека.
Погледни.
Какво е да живееш в клетка? - Отвратително.
Но като маймуните, трябваше да правя номера.
Да хвърлям копие, да се боря с Ковали, орангутанът,
Когато не си играехме, искаха да се зъбя през решетките.
Какво направи после? - После напуснах Зоопарка.
През повечето време се лутах насам-натам.
Самичък ли беше? - През повечето време - да.
Когато си различен, като нас, няма как да е другояче.
Но ще ти кажа нещо. Дебелите, слабите,
високите, белите, всички са самотни като нас.
Но освен това умират от страх.
Често си мисля за реката, където израснах.
Би било хубаво пак да седна на брега й.
Хайде. Имам среща.
Ето го моя малък приятел. Готов ли си, захарче?
Винаги готов.
Филамина, запознай се с Бенджамин.
Приятно ми е, г-не. - Удоволствието е мое, г-жо.
Можеш да се оправиш до дома, нали?
Със "Св. Чарлз" до спирка "Наполеон".
Къде беше, за Бога? Веднага се прибирай!
Ще ме умориш, знаеш ли?
Толкова се притесних.
Това беше най-хубавия ден в моя живот.
Как е тя? - Отпаднала.
Казват, че не й остава много. Ще оставя детето при сестра ми.
Няма за какво да се притесняваш.
Ако ти трябва нещо, викни сестрата. Добре ли си?
Да, чета... - Няма да се бавя.
Кой беше?
Просто Дороти си тръгна.
Продължавай, Каролайн.
В неделя, семействата идваха на визитации.
Денят на благодарността, 1930.
Тогава срещнах човека, който промени живота ми.
Я виж ти! Бенджамин!
Как си се подмладил само. - Добър ден, г-жо Фулър.
Само с един бастун, опънат си като струна.
Какво чудодейно лекарство пиеш? - Благодаря, г-жо.
Бабо, виж ме!
Страхотно изпълнение! Ела насам.
Това е моята внучка Дейзи. А това е г-н...
Бенджамин, страхувам се, че не знам фамилното ти име.
Бенджамин е достатъчно.
Никога не забравих сините й очи.
Обядът е сервиран, добри хора.
Знаеше ли, че пуйките не са истински птици?
Как така? - Те са от сем. фазанови.
Почти не могат да летят. Тъжно, нали? Птици, които не летят.
Обичам птици, които не могат да летят. Много са вкусни.
Това е отвратително. - Искам да кажа нещо.
Искам да благодаря на Господ. Случи се чудо.
Бог отговори на моите молитви.
Какво иска да каже?
Че ще има бебе, глупчо.
И мама каза така, когато забременя с братчето ми.
Но той не живя дълго.
Имаше проблеми с дишането.
Тогава получил прекрасните си задни крака,
точно както Бог Нгог бил обещал.
Вижда се, че е 5 часа,
защото часовника на Бог Нгог показва толкова.
Невероятно, нали?
Пак! Прочети я пак. - Прочети я пак, моля те.
Добре. Но после си лягате.
Обещавам.
Старото Кенгуру...
Спиш ли?
Кой е? - Аз съм. Дейзи.
Здравей! - Хайде, ела!
Къде отиваме? - Насам. Ето тук.
Ето, запали я. - Не бива да си играя с кибрит.
Не бъди пъзльо. Запали я!
Ще ти кажа една тайна, ако и ти ми кажеш.
Видях мама да целува друг мъж.
Лицето и беше зачервено. Твой ред е.
По-млад съм, отколкото изглеждам. - Знаех си.
Не приличаш на другите старци, като баба.
Защото не съм. - Да не си болен?
Чух мама и Тизи да си шепнат, че може да умра скоро.
Но изглежда не е така.
Странен си.
По-различен си от хората, които съм срещала.
Може ли? - Да.
Какво правиш там долу?
Веднага излез оттам и обратно в леглото. Минава полунощ!
Забранявам ви да играете заедно. - Слушам, бабо.
Марш веднага в леглото!
Малка си да се скиташ сама по нощите!
Засрами се!
Ти си различно дете. Дете в тялото на мъж.
Хората няма лесно да разберат колко различен си от тях.
Какво ми има, мамо? - Ела!
Господ още не е решил съдбата ти.
Сега си лягай. И да слушаш.
Хайде! И си кажи молитвата.
Казвал ли съм ти, че 7 пъти ме е удряла мълния?
Веднъж, както си поправях покрива.
Веднъж, както си прибирах пощата.
Така и не я забравих... - Сини очи.
Усети ли, че Бенджамин те е обикнал от пръв поглед?
Не са много хората, които са го изпитвали.
Искаш ли да продължа?
Когато се роди бебето, нещата се промениха.
Едни се раждаха, други умираха, доста хора минаха през приюта.
Дойдох да се сбогувам. Заминавам.
Къде?
Още не знам, но ще ти пратя картичка.
Какво стана с високата ти приятелка? - Вече не сме приятели.
Така става с високите понякога.
Сбогом тогава.
Прекарах доста време сам онази година.
Ехо?
Здравейте. - Днес трябва да се нанасям.
Добре дошла. Очаквахме ви.
Ще я настаниш ли в старата стая на г-жа Русо?
Съжалявам, но в дома не е разрешено за кучета.
Стара е колкото света. Няма да ви притеснява още дълго.
Добре, стига ни слуша.
Колкото и да се мъча, не мога да си спомня името й.
Г-жа Лоусън, г-жа Хартфорд или беше Мейпъл.
Странно как хората, които помним най-малко
оставят най-голям отпечатък в нас.
Помня, че носеше диаманти.
Винаги се обличаше добре, като че ли ще излиза,
но никога не излизаше и никой не я посещаваше.
Тя ме научи да свиря на пиано.
Не е важно колко добре свириш, а какво чувстваш като го правиш.
Опитай това.
Музиката няма как да не те завладее.
Много неща се промениха. Някои можех да видя, други не.
Навсякъде започнаха да ми растат косми.
Растяха и други работи.
Въпреки всичко се чувствах добре.
Болката е непоносима, скъпа. - Ще повикам сестрата, мамо.
Погледнете окото на бурята. Ураганът е огромен.
Не се ли чувствате добре?
Хората се чудят дали да останат по домовете си.
Аз мисля да остана тук.
Така ще се почувствате по-добре.
Сбогувахте ли се вече?
Баща ми чака брат ми цели 4 часа. Не искаше да си отиде без него.
Изглежда ми мила. - Така е.
Не прекарвах много време... - Заета ли си?
Извинете ме.
Куини започна да ме пуска до Повърти пойнт с г-н Доус.
Заедно гледахме корабите по реката. Бяха тежки времена.
Казвал ли съм ти, че 7 пъти ме е удряла мълния?
Веднъж, докато бях на паша с кравите.
Помощникът ми не се появи днес.
Някой иска ли да заработи 2 долара за един ден.
Какво ви става? На никой ли не му трябват пари?
Никога не плаща.
Никой ли не иска работата? - Аз я искам.
Държат ли те краката?
Така мисля.
Това ми е достатъчно.
Качвай се на борда. Ще разберем колко те бива.
Бях много щастлив. - Трябва ми доброволец!
Бях готов да върша всичко.
Изчисти курешките. - Веднага, сър.
Щяха да ми платят за нещо, което бих направил безплатно.
Името му беше кап. Майк Кларк.
Работеше по корабите от седемгодишен.
Размърдай се!
Ела насам.
Става ли ти все още?
Всяка сутрин.
Старата щека? Дръвчето?
Предполагам.
Кога за последно си бил с жена?
Никога. - Никога ли?
Поне не си спомням. - Чакай малко!
Искаш да кажеш, че си на този свят толкова години,
и никога не си бил с жена?
Това е най-тъжното нещо, което съм чувал през живота си.
Никога? - Никога.
Тогава идваш с мен, за Бога!
Какво работеше баща ти? - Не го познавам.
Късметлия!
Бащите само спират развитието ти.
На лодката на баща ми се работеше на двойни смени.
Дебелото копеле! Викаха му "ирландския влекач".
Един ден се престраших и му викам:
"Не ща да прекарам остатъка от живота си на скапания ти влекач!"
Разбираш ли ме? - Не искаш да работиш на влекач.
Точно така, мамка му!
И знаеш ли какво ми каза той?
Вика ми: "Ти за какъв се мислиш?"
"Какво, по дяволите, си мислиш, че умееш?"
А аз му викам: "Щом искаш да знаеш,
искам да стана художник".
Той ми се изсмя: "Художник?"
"Бог ти е предначертал да работиш на влекач, като мен".
"Това и ще направиш".
Въпреки това станах художник.
На татуировки!
Всяка от тези съм си направил сам.
Трябва жив да ме одереш, за да ми отнемеш творчеството!
Когато умра, ще му изпратя ръката си.
Ето тази.
Не позволявай на никого да те поучава. Следвай съдбата си.
Аз съм ужасно добър художник!
Но нали сте капитан на кораб.
Капитан Майк, готови сме за теб и твоя приятел.
Да вървим, старче. Трябва да разпуснеш.
Здравейте, дами!
Здравейте. - Тръпки ме побиват. Не е за мен.
Как си тази вечер, дядо?
Беше незабравима нощ.
Господи, да не си Дик Трейси? Имам нужда от почивка.
Не мога.
Благодаря ти. - Аз благодаря. Приятна вечер!
Утре тук ли си? - Всяка нощ без неделя.
Ако не друго, научих цената на това да печелиш пари.
И какво може да купиш с тях.
Времето навън е лошо. Да ви закарам до някъде?
Много мило от ваша страна, сър.
Името ми е Томас. Томас Бътън. - Аз съм Бенджамин.
Бенджамин. Удоволствие е да се запознаем.
Искаш ли да пием по едно някъде? - Добре.
Добър вечер.
Какво ще обичате, сър? - Ще пия същото като него.
Два коктейла. С уиски, не с бренди.
Не пиеш, нали? - Явно така ми е тръгнало днес.
Не бях ходил и в бардак.
Истинско изживяване. - Така си е.
За всичко си има първи път. - Точно така.
Питиетата ви.
Не искам да прозвучи грубо, но ръцете ви... Боли ли?
Родил съм се с някаква болест. - Каква болест?
Родил съм се стар. - Съжалявам.
Няма защо. Няма нищо лошо в това да си стар.
Жена ми почина преди много години.
Толкова съжалявам.
Почина при раждане.
За децата. - За майките.
С какво се занимавате, г-н Бътън. - Копчета.
Копчета "Бътън". Произвеждаме всякакви.
Най-голямата ни конкуренция са циповете на Б. Ф. Гудрич.
Ще желаете ли още нещо, г-да? - По едно последно, Бенджамин?
Само ако ми позволите да почерпя, г-н Бътън.
А вие с какво се занимавате?
Аз съм помощник на кораб.
Радвам се, че си поговорихме. - Радвам се, че пийнахме.
Бенджамин, ще имаш ли нещо против да минавам от време на време?
Когато пожелаеш. Лека нощ, г-н Бътън.
Лека нощ, Бенджамин. Тръгвай.
Къде беше?
Нищо! Срещнах едни хора и слушахме малко музика...
За Бога, момче!
Израстването на човек е странно нещо. Понякога те изненадва.
Както гледаш някого, изведнъж той се превръща в друг.
Тя вече не беше онова малко момиче.
Бенджамин! Хайде. - Добре.
Обичах уикендите, когато идваше и прекарваше нощта при баба си.
Дейзи! Дейзи!
Искаш ли да ти покажа нещо?
Но трябва да пазиш тайна. Облечи се. Чакам те отзад.
Хайде!
Можеш ли да плуваш? - Мога всичко, което можеш и ти.
Облечи това! Побързай!
Той добре ли е? - Капитане!
Капитан Майк!
Добро утро капитане. Ще ни повозиш ли?
Кой ден сме днес? - Неделя.
Знаеш ли какво значи това?
Че снощи много се напих.
Ти се напиваш всяка вечер.
Това момиче ли е? - Приятелка. Искам да види реката.
Не е разрешено да разхождам цивилни.
Мога да си загубя лиценза.
Какво чакаш още?
Бяха я вкарали за ремонт. "Ранена птица".
А сега направо лети!
Ще ми се да можехме да отидем с тях.
Каза ли нещо, мамо?
Бурята става все по-лоша.
Чуваш ли ме, мамо?
Годините се изнизваха.
Нещата се променяха бързо.
Не знам дали е възможно, но май имаш повече коса от преди.
Ами ако ти кажа, че не остарявам, а се подмладявам.
Бих те съжалила.
Да трябва да погребеш всички, които обичаш, е ужасно.
Никога преди не бях мислил така за живота и смъртта.
Бенджамин, писано ни е да губим любимите ни хора.
Как иначе бихме осъзнали колко важни са били за нас.
Един ден на врата ни почука един стар познайник.
Искаш ли да дойдеш с мен до аптеката?
Тя ме научи да свиря на пиано.
И ме научи какво значи да ти липсва някой.
Да вървим.
Ходих в бардак, пих алкохол,
Сбогувах се с приятел и погребах друг.
През 1936, малко преди да стана на 18,
си събрах багажа и се сбогувах.
Вече знаех какъв е животът,
и че може би никога няма да ги видя повече.
Успех, синко. - Благодаря.
Обичам те, мамо. - И аз, миличък.
Искам всяка вечер да си казваш молитвите.
На добър час!
Бенджамин!
Къде отиваш? - Ще попътувам.
Ще ти изпратя картичка.
Отвсякъде.
Пращай ми картички отвсякъде.
Представяш ли си?
Изпращаше ми картички от всяко място, което беше посетил.
Отвсякъде, къде бе работил.
Нюфаундленд, Бефин Бей, Глазгоу, Ливърпул, Нарвик.
Тръгна на път с капитан Майк.
Капитан Майк сключи тригодишен договор с "Морън Брадърс".
Оборудвахме кораба с нов дизелов двигател и макара.
Заобиколихме Флорида и тръгнахме през Атлантика.
Бяхме екипаж от седмина. Капитан Майк, аз,
готвача, Прентис Мейс от Уелмингтън, Делауеър,
близнаците Броуди, Рик и Вик, които се разбираха на кораба,
но слезеха ли на суша не можеха да се понасят.
Една на осем лодки никога не се връща.
Джон Грим винаги бе мрачен. - Завинаги загубени в морето.
Идваше от Белведере, Южна Дакота.
И Плезънт Къртис от Нешвил,
който не продумваше никому, освен на себе си.
Постоянно му пишех.
Писах му, че са ме поканили на прослушване в Ню Йорк,
в Американското училище по балет.
Вие останете. Благодаря.
Вие също останете.
Приеха ме като начинаеща. Бях поредната редова танцьорка.
Бенджамин, как така като се появи,
не беше по-висок от вързалото и беше с единия крак в гроба,
а сега... или пия доста повече отколкото си мисля,
или си порасъл! Каква е тайната?
Ами, капитане,
наистина доста пиете.
Отседнахме в малък хотел с величественото име "Зимния дворец".
Говориш глупости!
Колибрита не са обикновени птици.
Сърцето му бие с 1200 удара в минута.
Крилата му правят 80 маха в секунда.
Ако спре да маха с крила,
ще падне мъртво за по-малко от десет секунди.
Това не е обикновена птица, а цяло скапано чудо!
Забавили движенията на крилата като ги заснели с камера
и знаете ли какво видели? Че краищата на крилата правят...
Знаете ли какво означава математическия символ "8"?
Безкрайност!
Всички, независимо от различията,
били те езикови или расови имаха една обща черта:
Напиваха се всяка вечер.
Бихте ли задържали асансьора? - Много благодаря.
Името й беше Елизабет Абът.
Не беше красавица. Беше обикновена жена.
Но за мен беше красива като картина.
Какво зяпате?
Обещали сме си никога да не си лягаме трезви. Нали скъпи?
Съпругът й беше Уолтър Абът.
Той беше британският търговски министър в Мурманск.
И освен това беше шпионин.
Добре ли си, скъпа? - Да.
Просто ми се счупи едното токче.
Иначе нямам навика да се разхождам боса.
Дните там бяха дълги.
Нощите още по-дълги.
В една такава нощ не можех да заспя.
Извинете.
Не можах да заспя.
Ще си правя чай. Искате ли?
Не, благодаря ви.
Мляко? Мед? - Малко мед, моля.
Дано обичате мухи в меда. - Може би не, тогава.
Може би... Защо не го оставите да се изкисне малко?
Да се изкисне? - Да поеме от цвета.
Но вие си знаете. Просто така се прави чай.
Там откъдето идвам, хората просто искат да е горещ.
Ами, и това е така.
Значи сте мореплавател? - Моряк.
Надявам се, че не съм груба, но: Не сте ли малко стар за тази работа?
Няма ограничение във възрастта, стига да вършиш работа.
Значи имате проблеми със съня?
Преди нямах. Обикновено спя като къпан.
Явно нещо ме тормози.
Като навърши 80, баща ми беше убеден, че ще умре, докато спи.
Лишаваше се от следобедната дрямка.
Беше сигурен, че ще измами смъртта.
Така ли стана? В съня си ли умря?
Умря в любимия си стол,
слушайки любимото си предаване по радиото.
Значи почти е познал.
Съпругът ми е министър на търговията и сме тук вече 14 месеца.
Господи! - Трябваше вече да сме в Пекин,
но нещата така и не се наредиха. Бил ли сте в Далечния изток?
Не съм ходил почти никъде. Искам да кажа извън пристанищата.
А ти откъде си? - Ню Орлеан, Луизиана.
Че има ли друг?
После ми разказа за всички места, които е посетила.
Какво е видяла там.
И разговаряхме до зори.
След това се прибрахме в стаите си, върнахме се към живота си.
Но всяка вечер отново се срещахме в лобито.
Знаете ли колко вълшебно място може да бъде един хотел посред нощ?
Мишката, която тича на пресекулки,
свистенето на радиатора, полъха на вятъра в завесите.
Има нещо успокояващо,
в това да знаеш, че хората, които обичаш спят в леглата си,
където нищо не може да им навреди.
Елизабет и аз губехме представа за времето,
и оставахме до ранни зори.
Мисля, че може да съм те заблудила. - Моля?
Омъжените жени обикновено не се размотават посред нощ с други мъже.
Няма как да знам какво правят омъжените жени обикновено.
Лека нощ!
Мурманск.
"Срещнах една жена и се влюбих". Мамо?
Това беше преди повече от 60 години. - Обичаше ли го, мамо?
Какво може да знае едно момиче за любовта?
"Скъпа Дейзи, работя в Мурманск. Влюбих се. Бенджамин".
Не съм се преоблякъл. - И така изглеждаш прекрасно.
Не си губи времето с виното и кашкавала,
защото в Мурманск те са напълно обикновени.
Но хайверът и водката
са несравними и в изобилие.
Е?
Наслади се на вкуса. И не го преглъщай наведнъж.
Така няма да можеш да му се насладиш.
Сега сръбни една глътка водка, докато все още не си преглътнал.
Наздраве!
Не си бил с много жени, нали?
Не и в неделите.
И досега не си имал приятелка? - Не съм.
Когато бях на 19 се опитах да стана
първата жена, преплувала Ламанша.
Наистина ли? - Но течението беше толкова силно,
че на всеки мой замах, вълните ме връщаха с два.
Бях във водата 32 часа.
Когато стигнах на 3 км от Кале,
започна да вали.
Тогава усетих, че не мога да продължа
и спрях.
Просто спрях.
Всички ме питаха дали ще опитам отново.
Защо не?
Така и не го направих.
Всъщност, не направих нищо с живота си след това.
Ръцете ти са толкова груби.
Усещам полъха на вятъра по бузата ти.
Страхувам се, че не разсъждавам трезво.
За първи път ме целуваше жена.
Това е нещо, което не се забравя.
Бенджамин! - Караш ме да се чувствам по-млад.
И аз се чувствам с години по-млада. Ще ми се да беше така.
Бих променила толкова неща. Бих поправила всичките си грешки.
Какви грешки?
Бях твърде нерешителна.
Все си казвах, че ще направя нещо, което да промени живота ми.
А трябваше да го направя.
Това е ужасна загуба. Никога не можеш да си върнеш
изгубеното време.
Ако започнем любовна връзка,
не бива да ме търсиш през деня.
И винаги ще трябва да се разделяме преди изгрев.
и никога не бива да си казваме "Обичам те".
Такива са правилата.
Студено ли ти е? - Замръзвам.
Тя беше първата жена, която някога ме е обичала.
Искаш ли да пропусна тази част?
Радвам се, че е имало кой да го топли.
С нетърпение очаквах да я видя отново.
Виждахме се всяка нощ. Винаги използвахме същата стая.
Но всеки път беше различно.
Ела насам.
Елизабет!
Лека нощ.
Докато една вечер...
Вчера бе 7-ми декември 1941,
дата, която ще помним вечно.
В близко бъдеще, а може би и за по-дълго.
Плановете се промениха, момчета.
Както може би знаете,
японците бомбардираха Пърл Харбър вчера.
Рузвелт иска от всички ни да изпълним дълга си към родината.
"Челси" е зачислен на служба във флота на Съединените щати.
Задачата ни е да поправяме, спасяваме и помагаме.
На когото не му се ходи на война, нека каже сега.
Щом стъпите на кораба, обаче, вече ще бъдете част от флота.
Аз искам да кажа нещо, Майк.
Жена ми е зле. Бих искал да я видя още веднъж.
Свободен си да се прибереш, когато пожелаеш, г-н Мейс.
Кой тогава ще ни готви?
Хранителното отравяне е основна причина за смърт в открито море.
Заедно с неправилно обезопасеното оборудване.
Аз мога да готвя, капитане.
Знаех си. Но си малко старичък за война, Бенджамин.
Какво пък! Ще взема всеки,
който иска да разкаже играта на японците и швабите.
Това е! По местата. Отиваме на война, господа.
Беше оставила бележка.
Беше написала: "Радвам се, че се запознахме".
Това беше всичко.
Не беше войната, която очаквахме.
Просто изтегляхме ударени кораби. Метал за вторични суровини.
Ако е имало война, ние не я видяхме.
Зачислиха ни един военен. Оръдейният мичман обичаше флота.
Но повече от всичко обичаше Америка.
Това е най-великата страна! Америка е олицетворение на свободата.
Казваше се Денис Смит и беше чистокръвен индианец.
Семейството му е живеело в Америка повече от 500 години.
Гадни умиротворители. Съвестта им не им давала да се бият.
Къде щяхме да бъдем сега, ако всички действахме по съвест?
По-тихо, ако обичаш, вожде!
От известно време те следя. Мисля, че може да се разчита на теб.
Ако нещо се случи с мен,
ще се погрижиш ли това да стигне до жена ми?
Даде ми всичките си възнаграждения. Не беше изхарчил нито цент.
Искам семейството ми да знае, че съм си мислел за тях.
Всички на палубата!
Веднага си домъкнете задниците, мързеливци такива!
Войната най-накрая стигна и до нас.
Стоп машини!
Плезънт, на прожектора!
Транспортен кораб с 1300 души беше разцепен на две от торпедо.
Ние пристигнахме първи на мястото.
Спрете двигателя! - Стоп машини!
Само нашия двигател се чуваше.
Момчета!
Не можем да им избягаме на тия скапаняци.
По бойните станции!
Какво?
Тази последната ли е?
Капитане!
Виж, как ми оплескаха изкуството!
Подай ми ръка.
Не се притеснявай, капитане.
В Рая те чака специално място, отредено специално за теб.
Можеш да си бесен на живота,
да ругаеш и проклинаш съдбата,
но когато краят наближи...
човек трябва да се примири.
Капитане.
1328 човека намериха смъртта си този ден.
Сбогувах се с индианеца, Денис Смит,
Джон Грим, който се оказа прав, че ще умре там.
Изпратих парите на Плезънт Къртис на жена му.
Сбогувах се с един от близнаците, Вик Броуди
и с Майк Кларк, капитан на влекача "Челси".
Сбогувах се с всички останали, които също са имали мечти.
Всички мъже, които са искали да бъдат застрахователи или доктори,
адвокати или индиански вождове.
Това не може да се поправи.
Тук, смъртта изглеждаше неестествена.
Никога не бях виждал колибри толкова навътре в морето.
Нито преди, нито след това.
През май 1945, когато бях на 26 години...
Идвам!
Куини? - Да.
Всемогъщи Боже! Ти се прибра!
Господи, ти се върна! Дай да те огледам.
Кой е това, мамо? - Това е брат ти, Бенджамин.
Не знаех, че имам брат. - Много неща не знаеш.
Измети, измий си ръцете и ми помогни с масата!
Я се обърни. Все едно живееш втори живот!
Цъфтиш като пролетно цвете.
Като че ли си се преродил, когато онзи проповедник те докосна.
В момента, в който те зърнах разбрах, че си специален.
Колената ми се протриха, защото всяка вечер коленичих
и молех Господа да те върне жив и здрав у дома.
Помниш ли какво ти казах?
Никога не знаеш какво те очаква. - Точно така. Седни.
Научи ли някоя мъдра мисъл?
Видях доста неща. - Видял си болка.
Но и радост? - Разбира се.
Това исках да чуя.
Виж се само! - Къде е Тизи?
О, скъпи!
Г-н Уедърс умря в съня си една нощ, миналия април.
Съжалявам, мамо. - Не се кори, синко.
От старите ти познати останаха един-двама. Почти всички са нови.
Като всички останали и те чакат своя ред.
Толкова се радвам, че се върна при мен.
Ще трябва да ти намерим жена и нова работа.
Ела ми помогни с масата.
Бенджамин! Губиш си времето, скъпи. Глуха е като пън.
Ще те настаня в старата стая на г-жа Дезъро.
Вече си голям да делиш стая с някой друг.
Странно нещо е да се върнеш вкъщи.
Всичко изглежда постарому. Мирисът и чувството също.
Казвал ли съм ти, че 7 пъти ме е удряла мълния?
Веднъж, докато безгрижно си карах пикапа.
Осъзнаваш, че всъщност ти си този, който се е променил.
И изведнъж, една сутрин, скоро след като се бях прибрал...
Извинете, тук ли е Куини?
Дейзи?
Аз съм. Бенджамин. - Бенджамин?
Боже мой!
Ама разбира се, че си ти! Бенджамин!
Как си? Мина много време! Имаш толкова много да разказваш.
Кога се върна? - Преди няколко седмици.
Куини ми каза, че си на война,
някъде във флота. Притеснихме се. - Нищо ми няма.
Я, се виж. Толкова си красива.
Спря да ми пишеш.
Когато си тръгнах, оставих момиче. На нейно място заварих жена.
Най-красивата жена на света.
Красива.
Най-красивата.
Помниш ли дядо Фулър? Той почина.
Чух, съжалявам.
Не мога да повярвам, че сме тук.
Сигурно е съдба. Или как се казваше... "Кисмет".
Чувал ли си за Едгар Кейс? - Мисля, че не...
Той казва, че всичко е предначертано, но...
На мен ми харесва думата "съдба".
Не знам как става, но се радвам, че така се получи.
Ходил ли си в Манхатън? През реката е от моята квартира.
Ако погледна през прозореца, виждам "Емпайър Стейт Билдинг".
Ами ти, къде беше? Разкажи ми всичко.
Когато писа последно, беше в Русия.
Винаги съм искала да отида там. Толкова студено ли е, както казват?
Двойно по-студено. - Божичко!
Винаги сме мислили, че си различен, но май наистина е така.
Писа ми, че си срещнал жена. Получи ли се нещо?
Мина и замина.
Помниш ли това?
Това е картинка на Дядо Кенгуру в пет часа следобед.
Искаш ли да вечеряме заедно?
Казах ли ти, че танцувах в трупата на Баленшин?
Той е много известен хореограф. Каза, че имам перфектното тяло.
На една репетиция, една от танцьорките падна.
И той го включи в представлението.
Представяш ли си това в класически балет?
Танцьорка да пада нарочно?
Танците вече не са каквито бяха. Наричат го "абстрактен" стил.
Но не го практикува само той. Известни са Линкълн Кърщайн,
Луси Чейс и Агнес Демил...
Тя разби всички клишета,
всички праволинейни и общоприети неща...
И тя ми разказа за нейния нов свят. Имена, които не ми говореха нищо.
Не запомних много от това, което каза.
Ново е, модерно е и е американско. Те разбират къде е силата ни.
Господи, само аз приказвам. - Не. Приятно ми е да те слушам.
Не знаех, че пушиш. - Вече съм достатъчно голяма.
Достатъчно голяма съм за много неща.
В Ню Йорк стоим будни по цели нощи.
Гледаме изгрева всяка сутрин.
Никога не скучаем.
Утре трябва да се прибирам.
Толкова скоро? - Ще ми се да можех да остана.
За танцьорите костюмите и декора вече не са задължителни.
Представям си, че танцувам чисто гола.
Чел ли си Д. Х. Лорънс? Книгите му са забранени.
Думите му са като да правиш любов.
В нашата компания трябва да си имаме доверие.
Правенето на секс е част от това.
Знам, че много от танцьорките са лесбийки.
Една от тях искаше да спи с мен.
Това разстройва ли те? - Кое по-точно?
Че някой иска да спи с мен? - Ти си привлекателна жена.
Според мен повечето искат да спят с теб.
Да се върнем в дома.
Или може да си наемем стая.
Ще свалим това сако. - Не знам, Дейзи...
Не че не би ми харесало. Просто не искам да те разочаровам.
Бенджамин, била съм с по-възрастни от мен.
Да, но утре се прибираш. Трябва да бъдеш с приятелите си.
Човек живее веднъж. - Знам какво правя.
Просто не тази вечер.
Може да отидем да послушаме музика.
Животът ни се определя от възможностите, които ни се отдават.
Дори и от тези, които пропускаме.
Толкова си красива, толкова специална.
Казаха, че бурята ще ни подмине.
Страхотно. - Ще остана в леглото...
с мама. Тя не каза нищо.
Бенджамин?
Всичко в мен се променяше.
Косата ми вече не беше сива и растеше като бурен.
Обонянието ми се изостри, слухът ми също.
Можех да ходя и тичам по-бързо.
Докато всички останали остаряваха, аз се подмладявах. Само аз.
Влез.
Бенджамин!
Помниш ли ме? - Разбира се, г-н Бътън.
Какво ви се е случило? - Проклетият крак се инфектира.
Добре дошъл, приятелю.
Виждам, че все още пиеш коктейла си с уиски.
Така съм свикнал.
Още ли ходиш на Бърбън стрийт? - Отдавна не съм ходил.
Времената се промениха.
От 40000 копчета на ден, напоследък стигнахме до 1 милион.
Назначихме 10 пъти повече хора. Работим денонощно.
Жалко е, но войната помогна в развитието на индустрията.
Знаеш ли...
Болен съм. Не знам колко ми остава.
Съжалявам да го чуя, г-н Бътън.
Нямам си никого. Сам-самичък съм.
Надявам се да нямаш против, но бих се радвал на компанията ти.
Ще направя каквото мога.
Бенджамин, разбираш ли нещо от копчета?
Копчетата Бътън са в семейството ни от 124 години.
Дядо ми беше шивач. Имаше малък магазин в Ричмънд.
След Гражданската война той се преместил в Ню Орлеан,
където баща ми започнал да произвежда собствени копчета.
И с негова помощ, шивашкият магазин се превърнал в това.
А днес, не правим дори шев.
Това е много интересно.
Наистина сте постигнал много в живота си.
Какво мога да направя за вас, г-н Бътън?
Бенджамин, ти си мой син.
Съжалявам, че не ти казах досега.
Ти се роди в нощта, когато свърши Първата световна война.
Майка ти почина при раждането ти.
Мислех, че си чудовище.
Обещах на майка ти, че ще бъдеш в безопасност.
Не биваше да те изоставям.
Майка ми?
Това е лятната ни вила на езерото Пончъртрейн.
Като дете обичах да ставам преди всички,
да изтичам до брега на езерото и да гледам изгрева.
Чувствах се все едно съм единственият жив.
Влюбих се в нея от пръв поглед.
Майка ти се казваше Каролайн Мърфи.
Работеше в кухнята на дядо ти.
Беше родом от Дъблин.
През 1903, Каролайн и семейството й
се преместиха да живеят тук, в Сан Франциско.
Все си намирах поводи да слизам до кухнята.
Просто исках да я зърна.
25-ти април, 1918, най-щастливия ден в живота ми.
Денят, в който се оженихме.
Защо не ми каза по-рано?
Мисля да ти оставя всичко. - Трябва да тръгвам.
Къде? - Вкъщи.
Мисли си, че като се появи и всичко ще бъде тип-топ.
Всички ще бъдем щастливи. Да, ама не!
Бог ми е свидетел, че жестоко се е объркал!
Беше ни оставил 18 долара.
18 долара и мръсни пелени!
Лека нощ, мамо. - Лека нощ, момчето ми.
Казвал ли съм ти, че 7 пъти ме е удряла мълния?
Веднъж, докато си разхождах кучето.
Не виждам с едното око, почти съм глух,
получавам тикове,
постоянно си губя мисълта, но знаеш ли какво?
Бог постоянно ми напомня, че съм късметлия, че съм жив.
Задава се буря.
Събуди се.
Хайде, да те облечем.
Можеш да си бесен на живота,
да ругаеш и проклинаш съдбата,
но когато края наближи...
човек трябва да се примири.
Прекрасна служба.
Ще го положат до майка ти.
Ти си моята майка.
Миличкият ми.
Не бях виждал Ню Йорк.
Извинете, приятел съм на Дейзи. - Насам.
Дейзи!
В съблекалнята съм!
Търси ли ме някой?
Бенджамин! - Здравей.
Какво търсиш тук? - Реших да дойда на гости.
И ако е възможно, да прекараме малко време заедно.
Ще ми се да се беше обадил. Изненада ме.
Още ли ми се сърдиш? - Не. Благодаря, прекрасни са.
Не можех да откъсна очи от теб.
Беше хипнотизираща.
Благодаря ти. Много мило от твоя страна.
Ще се преоблека. С колегите отиваме на купон. Ела с нас.
Казаха ми страхотен ресторант. Запазих маса за всеки случай.
С колегите излизаме след всяко представление.
Ела с нас. Отивам да се преоблека.
Това е Дейвид от трупата.
Това е Бенджамин. Разказвах ти за него.
А, да! Приятно ми е. - Ще ти взема нещо за пиене.
Значи си бил приятел с баба й? Или нещо подобно?
Нещо подобно. - Извинявай.
Не знаех, че ще идваш!
По дяволите, Бенджамин...
Какво очакваше?
Да зарежа всичко ли? Това е моя живот.
Отиваме ли към центъра?
Хайде! Забавлявай се. Ще има музиканти, интересни хора...
Не е нужно да го правиш. Аз съм виновен.
Трябваше да се обадя.
Мислех, че като дойда и ще ти се подкосят краката.
Хайде, Дейзи! - Идвам.
Изглежда свестен. Обичаш ли го?
Така мисля.
Радвам се за теб.
Ще се видим вкъщи.
Добре.
Представлението беше прекрасно!
Беше дошъл да ми каже, че баща му е починал.
Нямало е как да знаеш. - Бях на 23. Не ми пукаше.
Какво се случи после? - Там има снимки.
В предния джоб на чантата.
Бях една от най-добрите балерини.
Следващите 5 години
танцувах навсякъде.
Лондон, Виена, Прага.
Никога не съм ги виждала.
Мамо, никога не си говорила за годините, когато си танцувала.
Бях единствената американска балерина,
поканена в "Болшой театър".
Бяха славни времена.
Но Бенджамин никога не напускаше мислите ми.
Понякога се хващах да казвам:
Лека нощ, Бенджамин.
"Лека нощ, Дейзи". - Така ли пише?
Животът не беше толкова сложен.
Може да се каже, че все търсех нещо.
Бенджамин, г-жа Ла Турно почина.
Г-н Бенджамин Бътън? - Аз съм.
Добър ден. - Кажете, г-не?
Г-ца Дейзи Фулър. - Изчакайте за минутка.
Седнете ето там. - Благодаря.
Понякога ни е писано да имаме проблеми, но просто не го знаем.
Дали е случайно или предначертано,
нищо не можем да направим.
Една парижанка тръгнала на пазар.
Но си забравила палтото и се върнала да го вземе.
Взела си палтото, но телефонът звъннал.
Тя го вдигнала и говорила няколко минути.
Докато жената говорила,
Дейзи била на репетиция в Парижката опера.
През това време, жената приключила разговора
и излязла да си хване такси.
Един таксиджия свалил клиента си по-рано
и спрял да си вземе кафе.
През това време Дейзи репетирала.
Същият този таксиджия, който спрял за чаша кафе,
качил жената, която не успяла да хване предното такси.
Наложило се да спрат заради пресичащ човек,
който излязъл за работа пет минути по-късно от обикновено,
защото забравил да си навие будилника.
Докато човекът пресичал,
Дейзи приключила репетицията и си вземала душ.
През това време, таксито чакало пред един магазин,
където жената трябвало да вземе покупка, която не била опакована.
Защото момичето, което трябвало да я опакова
скъсало с приятеля си предната вечер и забравила.
Когато опаковали покупката, жената се върнала в колата
и били засечени от камион.
Дейзи се преобличала.
Камионът паркирал и таксито потеглило.
Дейзи се облякла последна
и изчакала нейна приятелка, която скъсала връзката си.
Докато таксито чакало на един светофар,
Дейзи и приятелката й излезли през задния вход на операта.
И ако само едно от тези неща се беше случило по друг начин,
ако връзката не се беше скъсала или камионът беше тръгнал по-рано,
или покупката беше опакована,
и момичето не беше скъсало с приятеля си,
или мъжът беше станал 5 минути по-рано,
или таксиджията не бе спрял за кафе, или жената не бе забравила
палтото си и се бе качила в друго такси,
Дейзи и приятелката й щяха да пресекат улицата,
а таксито щеше да отмине.
Но понеже животът е поредица от събития и случки,
които са извън контрола на хората, таксито не отминало.
Шофьорът се разсеял за секунда
и таксито ударило Дейзи.
Кракът и бил смазан.
Дейзи.
Как разбра? - Един приятел ме извести.
Много мило да дойдеш чак до тук, но както виждаш съм добре.
Ти би направила същото за мен.
Господи!
Погледни се. Съвършен си.
Ще ми се да не беше идвал.
Не исках да ме виждаш така.
Кракът и беше счупен на пет места.
С течение на времето и лечение можеше отново да проходи,
но никога нямаше да танцува.
Искам да се прибереш с мен, да се грижа за теб.
Не искам в Ню Орлеан. - Тогава ще останем в Париж.
Не разбираш ли? Не желая помощта ти.
Знам, че се самосъжалявам, но не желая да бъда с теб.
Опитах се да ти кажа в Ню Йорк, но ти не искаш да ме чуеш.
Може да размислиш. - Вече не сме деца, Бенджамин.
Не те искам в живота си.
Бях ужасно груба.
Нямаше как да разбере,
че не искам да ме вижда такава.
Не си тръгнах веднага.
Останах в Париж за известно време, за да се уверя, че е добре.
Не знаех.
Скъпа, ще викнеш ли сестрата?
Научих се да ходя отново.
Взех влака до Лурд.
Да погледнем. Нормално е.
Пулсът й е слаб. Ще се затруднява с дишането.
Ще се оправите ли? - Да.
Добре, тук пише: "Прибрах се вкъщи"...
Има доста откъснати страници.
"Слушах как къщата диша". Това май го четох.
Има нещо разлято и ми е трудно да разчета, мамо.
Пише нещо за "плаване". Говори ли ти нещо?
Научих се да плавам със старата платноходка на баща ми.
Не мога да си кривя душата. Излизах с една-две жени.
Може да са били три.
Не си прави труда, Сам. Утре пак ще е пълно с листа.
Мамо.
И през пролетта на 1962,
тя се върна.
Да ти разкажа ли къде бях? - Не.
Как не написа един ред? Изчезна яко дим.
Трябваше да свърша някои неща.
Никога не съм те мислила за егоист.
Надявам се, че съм била права.
Обикновено не греша за хората.
Лека нощ, мамо. - Лека, миличък.
Забавлявайте се.
Не си обелил и дума. - Не искам да разваля момента.
Легни си с мен. - Разбира се.
Помолих я да тръгне с мен.
Плавахме покрай бреговете на Флорида.
Толкова се радвам, че не тръгнахме, когато бях на 26.
Защо? - Бях толкова млада.
А ти толкова стар.
Нещата се случиха точно, когато трябваше.
Бих се радвал на всеки миг, прекаран с теб.
На бас, че мога да издържа повече. - Готово.
Почти нямаш гънка.
А аз имам нови бръчки всеки ден. Не е честно.
Обичам бръчките ти. И двете.
Какво е чувството да се подмладяваш?
Не знам. Не мога да се погледна отстрани.
Ще ме обичаш ли, когато остарея и кожата ми се набръчка?
А ти, като ми излязат пъпки?
Като започна да се напикавам и да се страхувам от тъмното?
Какво има?
За какво си мислиш? - Как нищо не е вечно.
И колко жалко е това.
Някои неща са вечни.
Лека нощ, Дейзи. - И на теб, Бенджамин.
Мамо?
Кога се запозна с татко? - След това.
Разказа ли му за Бенджамин?
Знаеше колкото трябва, скъпа.
Мамо!
Куини!
Кой е?
Здравейте, г-жо Картър. Къде са всички?
Здравей, Бенджамин. Куини почина.
Съжалявам.
Моите съболезнования. Беше велика жена.
Погребахме я до любимия й г-н Уедърс.
И така, за да създадем наши собствени спомени,
продадохме къщата на баща ми.
Мястото е прекрасно, скъпи.
Ще бъдем толкова щастливи тук.
Имате дълга семейна история. - Продава се заедно с къщата.
Ела да видим голямата спалня.
Купихме си къща близнак.
Обожавах това място.
Миришеше на камина.
Не спирай, скъпа.
Беше един от най-щастливите мигове в живота ми.
Нямахме никакви мебели.
Правихме си пикници в дневната.
Ядохме, когато огладнеем. Стояхме будни по цели нощи.
Обещахме си да не попадаме в плен на еднообразието,
да лягаме и ставаме по едно и също време.
Живеехме на матрака.
Съседката ни, г-жа Ван Дам, беше физиотерапевт.
Живеехме на 4 пресечки от басейна.
Може би кариерата ти приключи без време.
Беше избрала професия, която е специална и неповторима,
но може да се работи твърде кратно време.
Дори и без инцидента,
може би пак щеше да си тук.
Просто не ми е приятно, че остарявам.
Пък и тук слагат прекалено много хлор.
Обещавам ти никога повече, че да не се самосъжалявам.
И според мен, точно там и тогава, тя разбра,
че никой не е съвършен за вечни времена.
Тя откри своя мир.
Отвори собствено студио, където учеше малки момичета.
Сега на другата страна.
Отлично!
Лека нощ!
Толкова си прекрасна!
В танците всичко опира до линията.
Линията на тялото.
Рано или късно губиш линията си и никога няма да си я възвърнеш.
Мислех си, че ти си роден през 1918, преди 49 години.
Аз съм на 43.
Което значи, че сме на почти еднаква възраст.
Срещаме се по средата.
Ето, че накрая се настигнахме.
Почакай. Искам да ни запомня такива.
Бременна съм.
Ядосвам се, че сестрата се изпусна и каза, че ще е момче.
Но според мен ще е момиче.
Знам, че те е страх. - Не го отричам.
От какво най-много те е страх? - Да не се роди като мен.
Ще го обичам също толкова силно. - Добре.
Как мога да бъда баща, щом съм се запътил в друга посока?
Не е честно спрямо детето. Не искам да бъда бреме.
Скъпи, всички ще свършим в памперси.
Всичко ще бъде наред.
Искам дете и го искам с теб.
А аз искам да имаш всичко, което желаеш.
Просто не съм сигурен как ще се примиря с това...
Можеш ли да кажеш на слепеца, че не може да има деца?
Ще бъдеш баща толкова, колкото можеш.
Знам последиците. Отдавна съм ги приела.
Любовта ми към теб е всичко за мен.
Отивам до тоалетната.
Най-възрастната жена, преплувала Ламанша пристигна в Кале.
Задръж рестото!
И отне 34 часа, 22 минути и 16 секунди.
68-годишната Елизабет Абът пристигна в 5:38,
изтощена, но щастлива.
Г-жо Абът, как ще обобщите това постижение?
Бих казала, че всичко е възможно.
Готов ли си?
Да.
И през пролетта, ден като всеки друг ден...
Връщам се след час!
Скъпа!
Повикай линейка!
Бебето се ражда.
Трябва ми линейка!
Всичко е наред. Имате абсолютно здраво момиченце.
Скъпа...
Роди момиченце, което тежеше 2,4 кг.
Преброи ли й пръстите?
Съвършена е.
"Кръстихме я на майка ми, Каролайн".
Този Бенджамин е бил баща ми?
И ти ми казваш по този начин?
Извини ме.
Всички условия за ураган са налице,
дори може би от 5-та степен.
Знам, че ти е трудно, но тук не се пуши.
Никой не може да каже къде точно ще удари...
Растеше нормална и здрава, както обеща докторът.
Трябва да й намериш истински баща.
Какви ги говориш?
Трябва и някой, с когото да остарее.
Ще се научи да те приема, каквото и да стане. Тя те обича.
Скъпа, тя има нужда от баща, не от другарче.
Заради мен ли е? - Не, разбира се.
Възрастта ми ли те притеснява?
Не можеш да отглеждаш и двама ни.
Беше първият ти рожден ден.
Бяхме ти организирали празненство. Къщата беше пълна с деца.
Как си? - Здравей.
Преди да се усетим, вече ще ходят по срещи.
Продадох вилата на езерото Пончъртрейн.
Продадох и компанията за копчета и платноходката на татко.
Вкарах всички пари на влог.
И за да можете с майка ти да имате истински живот,
си тръгнах, преди да ме запомниш.
"Тръгнах само с дрехите на гърба си"
Не искам повече да чета.
Ще ми кажеш ли къде е отишъл?
Не знам.
За мен са. 1970. Била съм на 2.
"Честит рожден ден".
"Ще ми се да можех да те целуна за лека нощ".
Всичките са за мен. Петгодишна.
"Ще ми се да можех да те заведа на първия учебен ден".
Шест.
"Ще ми се да можех да те науча да свириш на пиано".
1981, била съм на тринадесет.
"Ще ми се да ти забраня да гониш някое момче".
"Да те прегърна, когато си с разбито сърце".
"Ще ми се да можех да съм твой баща".
"Нищо не би могло да замени това".
Явно е отишъл в Индия.
Искам да знаеш, че никога не е късно,
или в моя случай рано, да бъдеш този, който желаеш.
Няма ограничение във времето. Започни, когато поискаш.
Можеш да се промениш или не. Няма правила.
Можем да спечелим или да сгрешим.
Надявам се ти да си от печелившите.
Надявам се да видиш нещата, които те вълнуват.
Надявам се да почувстваш чувства, които не си чувствала преди.
Надявам се да срещнем хора с различни мнения.
Надявам се да живееш живот, с който да се гордееш.
Ако разбереш, че не е така,
надявам се, че ще имаш сили да започнеш отначало.
Нямаше го толкова дълго.
Ще се видим другия четвъртък.
Лека вечер, г-це Дейзи. - Лека и на теб, мила.
Съжалявам, затваряме.
Мога ли да ви помогна?
Тук сте, за да вземете някого ли?
Защо се върна?
Мамо?
Мамо!
Още ли не си готова? Мамо, какво има?
Чух много тъжна история за един общ приятел,
който не съм виждала много отдавна.
Каролайн, това е Бенджамин.
Познаваше го, когато беше бебе.
Здравей.
Извинявай, мислех, че си готова.
Това е мой семеен приятел, Бенджамин Бътън.
Това е съпругът ми, Робърт. - Приятно ми е.
На мен също.
Беше ми много приятно. Ще те чакаме в колата, скъпа.
Добре. - Довиждане.
Само да заключа.
Прекрасна е, като майка си.
Танцува ли? - Не много добре.
Това явно го е взела от мен. - Тя е много мило момиче.
Малко е объркана. Но всяко момиче на 12 е така.
Много неща в нея ми напомнят за теб.
Съпругът ми е вдовец... беше вдовец.
Той е невероятно мил, весел и предприемчив човек.
Също така е и прекрасен баща. - Това е добре.
Изглеждаш много по-млад. - Само на външен вид.
Беше прав.
Нямаше да мога да отглеждам и двама ви.
Не съм толкова силна.
Къде си отседнал?
Какво мислиш да правиш? - Отседнал съм в "Пончъртрейн".
Още не съм решил какво да правя.
Чакат ме.
Помня този момент. Това е бил той.
Ураганът смени посоката си. - Трябва ли да се евакуираме?
Местим хората, но както решите. - Ще останем.
Ще ви информирам, ако има промени.
Същата нощ, както си седях и се чудих
защо изобщо се върнах, на вратата се почука.
Влез.
Добре ли си?
Извини ме. Не знам защо дойдох.
Няма вечни неща.
Никога не съм спирал да те обичам.
Бенджамин, стара жена съм.
Някои неща не се забравят.
Лека нощ, Бенджамин.
Лека нощ, Дейзи.
Както и очаквах, че ще стане,
просто я изпратих с поглед.
Това е последното, което е написал.
Малко след като баща ти почина,
ми се обадиха по телефона.
Ало? Да, на телефона.
Извинете, но не ви разбирам.
Къщата на ъгъла.
Влезте!
Аз съм Дейзи Фулър.
Дейвид Ернандес от социалните служби на Ню Орлеан.
Живееше в изоставена сграда.
Полицията открила това в него.
Адресът и името ви често се срещат тук.
Беше много болен. Откарахме го в болница.
Не знаеше кой е и къде се намира. Беше много объркан.
Казах на г-н Ернандес, че Бенджамин е един от нас
и ако има нужда от подслон винаги е добре дошъл тук.
Бенджамин.
Свириш страхотно.
Не обича да го докосват. На моменти не е на себе си.
Докторите казват, че това е начална фаза на шизофрения.
Помниш ли ме?
Аз съм Дейзи.
Аз съм Бенджамин.
Радвам се да се запознаем, Бенджамин.
Може ли да поседна до теб? Ще се радвам да ми посвириш.
Познавам ли те?
Всеки ден минавах, за да се уверя, че е добре.
Знам какво правите! Всичките сте сбирщина лъжци!
Не ни вярва, че е закусил.
Да опитаме да си намерим нещо интересно за правене.
Имам чувството, че не си спомням много неща.
Какви, миличък?
Струва ми се, че съм живял цял един живот
и не си спомням какъв е бил.
Всичко е наред. Всички забравяме.
Много пъти забравяше кой е и откъде е.
Не беше никак лесно. - Бенджамин.
Оттук виждам всичко! Виждам голямата река!
Точно така. Виждаш всичко, миличък.
Виждам гробището, където е погребана мама.
Искам да слезеш оттам! - Ами, ако мога летя!
Познавах един човек, който можеше да лети.
Слез и ще ти разкажа за него.
Някой да се качи там.
Беше на пет години, когато се нанесох.
Почти на същата възраст го срещнах и аз.
Това е рисунка на старото Кенгуру в 5 часа следобед,
когато получил прекрасните си задни крака.
Дните минаваха и аз бях там, когато спря да ходи.
Как се казвам? - ... спря да говори.
Казвам се Дейзи. Можеш ли да кажеш "Дейзи"?
През 2002 сложиха нов часовник на гарата.
През пролетта на 2003,
той ме погледна,
и по погледа му разбрах, че ме позна.
След това затвори очи, като че ли заспиваше.
Ще ми се да го познавах.
Вече го познаваш.
Мамо, ще отида да видя какво става.
Лека нощ, Бенджамин.
Някои хора са родени да стоят на брега на реката.
Някои ги удрят мълнии.
Някои са музикални.
Други са художници.
Някои могат да плуват, други разбират от копчета.
Някои знаят Шекспир, а други са майки.
А някои хора танцуват.
Редакция и тайминг: Домани 2021
Режисьор ДЕЙВИД ФИНЧЪР
Сценарист ЕРИК РОТ
По разказа на Ф. СКОТ ФИЦДЖЕРАЛД
Музика АЛЕКСАНДЪР ДЕСПЛА
В главните роли: БРАТ ПИТ
КЕЙТ БЛАНШЕТ
СТРАННИЯТ СЛУЧАЙ НА БЕНДЖАМИН БЪТЪН
Участват още: ТАРАДЖИ ХЕНСЪН
ДЖУЛИЯ ОРМЪНД
ДЖЕЙСЪН ФЛЕМИНГ
МАХЕРШАЛАЛАШБАЗ АЛИ и др.