Her kommer hun. Kitty Dean.
16. NOVEMBER 1959
BESVARTE BØNNER
Temperaturen her i New York er tre grader. Klokka er 10.49.
VELHAVENDE FAMILIE DREPT
Familien Clutter funnet drept i sitt hjem i Kansas
Skal jeg ringe og reservere bordet vårt til lunsj?
Bra.
Og Big Mama? Jeg vil høre masse sladder
Alt ved ham er oppsiktsvekkende.
Fremtoningen, oppførselen og selvfølgelig stemmen.
Stemmen?
Til de heldige individene som aldri har hørt den, kan jeg bare si:
Forestill dere hvordan rosenkål ville høres ut, -
hvis rosenkål kunne snakke.
Han er så fortryllende -
at man fort glemmer verdens mest uforglemmelige lyd.
Nå skal dere høre et ord jeg hater: eksentrisk.
Det er et ord kjedelige mennesker bruker på interessante mennesker.
Folk kaller meg eksentrisk -
fordi jeg alltid får hele skoen pusset. Både oppå og under.
Det er også eksentrisk at jeg får strøket pengene mine hver morgen.
Da jeg fortalte Truman det, vet du hva han sa da?
Han sa ikke: "Så eksentrisk!" Han sa: "Så herlig!"
Man kan tilgi folk mye hvis de oppriktig nyter én.
Han er kjempemorsom, uansett hvor man er.
Og så er han noe så sjelden som en god taler og samtidig en god lytter
Hvordan kunne Leland bli lei av deg? Man kan da bare se på deg.
Han lyttet til meg som til en bekjentgjørelse på en togstasjon.
Bare nok til å oppfatte om det er fare på ferde.
Han er sammen med Pamela nå, og jeg må videre.
Jo, men tout New York er delt i en Slim- og en Pamela-leir.
Babe og jeg anfører Slimitterne. - Den gode mann.
Har du hørt det om Tracy? - Ja, hun får fikset øynene.
Hun får fikset mer enn det. Hun skal ta abort.
Hvem er faren? Jeg går ut fra at det ikke er Dick.
Chas Fitzgerald. - Perfekt! Vet Dick det?
Hun bør fortelle Dick det er hans. - Det går ikke. Han er steril.
Det vet da alle. - Nå vet de det iallfall.
Har du lest avisa?
En av historiene sitter fast i tanna mi som en karamell.
Hva er det?
Den handlet om noen rike bønder i Kansas -
som ble drept på den mest grufulle måte.
Vet man hvem som gjorde det?
Nei. Men det får ingen konsekvenser for artikkelen.
Jeg vil finne ut hva den slags gjør med en by der alle kjenner alle.
Det kan være en fordel ikke å kjenne morderne.
Akkurat. Det alle er mest redd for nå er:
"Hvem herfra kan ha gjort det?"
Folk pleide å tenke: "Der har vi hr. Sladrehank." Nå tenker de:
"Var det du som gjorde det?" - Så fryktelig at du skal til Kansas.
Hvem skal jeg snakke med da? - Har du hørt det om Tracy?
Det med øynene? - Det er men: Abort.
Jeg traff henne hos Sotheby's. Hun kjøpte en yndig Degas.
Til gjestetoalettet, men Bill vil ha den lille Giacometti-mannen der.
Folk vil da ikke ha selskap av en liten mann der ute.
Jeg snakker av bitter erfaring. - T-bone!
Hvor hørte du det med Tracy? - Slim. Men jeg lovte å ikke si noe.
Jeg forteller deg det bare fordi du er min beste venn.
Nette, min eldste og beste venn. Syns du Kansas-saken er bra?
Selvfølgelig! Et småbysamfunn, mistro og sladder
Det er en verden du vet alt om.
Hvordan ble de drept? - Hagle.
Men forvalteren bor 100 meter unna. Hvorfor hørte han ikke skuddene?
Kanskje det var han som gjorde det.
Kanskje. Men de var bundet og kneblet, så det var minst to.
Han med hagla fikk dem til å samarbeide, -
og den andre fikk dem til å angre det.
Faren og gutten ble skutt i kjelleren. Moren og datteren i senga.
Hvordan vet du dette? - Jeg ringte statsadvokaten.
Hvem skal jeg si det er? - Truman Capote.
Statsadvokaten snakker ikke med fremmede damer.
Hva sa du da?
Hvem sier at jeg er fremmed?
De får avgjøre selv. Jeg drar dit om en uke.
Hvilken av dine pilleeskehatter tror du de liker beste?
Hvorfor kom ikke Jack? Er han kjæresten din er han da velkommen.
Truman og jeg foretrakk hverandres selskap framfor alle andres, -
men vi var ikke noe erteris-par.
Han er veldig utadvendt, og det er ikke jeg.
Spesielt ikke når det gjelder dem.
Jack likte oss ikke.
Hans sosiale evner er lik null.
Jack er bare så svart/hvitt, så "sånn er det bare".
Før han traff Truman, var han gift med skuespillerinnen Joan McCracken.
De danset sammen i "Oklahoma!", og han var vill etter henne.
Så brøt krigen ut, og da han kom tilbake -
fortalte hun ham at hun hadde hatt en affære.
Han ble så ydmyket -
at han ikke bare gikk fra henne med en gang, -
men droppet kvinner for alltid, og gikk over til menn.
Tenk å flykte fra utroskap ved å gå over til menn!
Hva om du møter morderen?
Og han tror at du vet det? Tror du han vil la deg gå fri?
Er du bekymret for meg på din egen spesielle måte?
Det virker farlig. - så bli med.
Jeg prøver å få skrevet boka mi.
Da må jo "o sole mio" dra av sted.
Det må ikke skje deg noe. -Jeg er usårlig.
Dessverre, syns mange. - Ikke jeg.
Bli med. Boka di er ferdig. - Det høres spennende ut.
Men jeg vil gjerne i gang med min nye bok, før "Sangfuglen" kommer ut.
Hvor nær hovedbygningen bodde forvalteren?
Nette og han vokste opp sammen. Hun baserte den andre gutten -
i "Drep ikke en sangfugl" på ham. Hun kalte ham Dill.
Folk nevner alltid hans sprudlende personlighet, -
men selv i de klareste flammer -
er det et mørkt område.
Da Truman var liten, overlot hans foreldre ham til noen slektninger
Truman prøvde å skjule skammen over foreldrenes svik-
ved å fortelle eventyrlige historier om dem.
"Far er ikke her. Han er pilot.
Mor er modell, men de henter meg snart."
Det sa han alltid. "De henter meg snart."
Hvert år ved juletid, -
lagde skolen et opptog gjennom byen.
Og et år skrev Truman til foreldrene han var hovedpersonen i opptoget, -
selv om han bare var et snøfnugg som jeg.
Men det virket da.
De sendte et telegram om at de ville ta toget fra New Orleans.
De ville stå ved kanonen på torget så de kunne vinke til ham.
Så vi marsjerte gjennom byen, og da vi nærmet oss kanonen -
speidet han etter foreldrene sine.
Da vi kom til kanonen stoppet han.
Han glemte helt å marsjere.
Han sto bare og speidet.
De var ikke der.
Jeg trodde han ville bryte sammen.
Men så rakte han armene i været -
og kastet seg rundt...
Han slo hjul.
09 en gang til -
09 en gang til.
Hele veien nedover gata.
Til han ikke gråt lenger.
Truman elsket Nette. Hun og Jack var eneste vennene utenfor overklassen.
Men det plaget ham at hun vant Pulitzerprisen.
Han kunne sikkert ha unt henne den, hvis han allerede hadde hatt to selv.
Forbrytelser har alltid interessert meg. Min far og søster er advokater
Jeg studerte juss, men -
jeg var klok nok til aldri å fullføre studiet.
Men da Truman ba meg bli med til Kansas, -
talte det til noe dypt i meg.
Kriminalbetjent Dewey!
Har dere noen spor? -Ikke noe jeg kan gi videre.
Var det mer enn én morder? -Ingen kommentarer.
Selvfølgelig! Med mindre morderen var hypnotisør.
Hva sier du, frue?
Det er ulogisk å anta at det bare var en. Ofrene var bundet.
Da måtte han jo legge ned geværet. Og da kunne de ha løpt sin vei.
Jeg tror ikke jeg hvem du er. - Eller hva.
Jeg kommer utenbys fra. - Hvem skriver du for?
Husflidsmagasinet.
Jeg er ikkejournalist. Jeg er forfatter.
Kan jeg se pressekortet ditt? - Den slags bruker jeg da ikke.
Men passet mitt ligger på hotellrommet.
Vil du være med og så på det lille bildet mitt?
Jeg vil også gjerne høre om hvordan saken har tært på den tilliten -
som utgjør byens grunnlag.
Nei. - Og jeg... Hva?
Journalister får ikke adgang til det.
Men jeg skriver for The New Yorker Magazine.
Jeg skriver om hvordan byen blir påvirket av forbrytelsen.
Jeg er svært grundig. Jeg akter å gjengi hvert ord og hver lyd.
Det endelige resultatet blir like blendende og unikt som et Fabergéegg.
Jeg har en forbrytelse å oppklare. - Det er da underordnet.
Ikke for meg. Familien Clutter gikk i vår kirke. De var våre vennen:
Ingen adgang-
For en revepels.
Jeg må virkelig anstrenge meg for å komme innpå deg.
Skal vi ikke kalle ham Foxy? Ta det rolig, jeg...
Det var herlig da du sa at det var underordnet om mordet ble oppklart.
Vil dere ha noe å drikke? - En gin og tonic, takk.
Jeg tar en J&B med is med en anelse sitronskall og halvannet stenk vann.
En hva for en?
J&B.
Det er et whiskymerke, kjære.
Skal jeg se om vi har noe? - Det ville være en god start.
Ja, frue.
Kanskje vi skulle holde en litt lavere profil.
Du av alle vet da at jeg ikke kan legge bånd på meg selv.
Jeg sier ikke at du skal gifte deg og få barn, men finn fram kattepotene.
Det nytter ikke. Denne katten har lange, skarpe negler
Jeg ringer Deweys kontert morgen og ber om en samtale.
Det er nok mer ham. Og i mellomtiden snakker vi...
Takk! Vi snakker litt med folk. Vi må vel ikke ha tillatelse til det.
Vi snakker med folk på gata.
Og så sier vi så pent og alminnelig som mulig...
Frue?
Kan vi stille deg noen spørsmål om de grusomme mordene?
Kanskje du skulle droppe å bruke ordet "grusomme".
Sir? Sir?
Unnskyld...
Vi vil gjerne snakke med deg om den tragiske hendelse den 15. november
Beklager, mine damer.
Tror du folk kaller meg dame for å være slem, eller ser de det ikke?
Jeg er ingen bodybuilder, men selv Ethel Merman har ikke dette her.
Nei. Hennes er kraftigere.
Hr. Capote?
Er det alt? Ingen beskjeder? - Nei.
Hvorfor ringer ikke Alvin Dewey tilbake? Jeg har ringt tre ganger.
Nette? Det er kommet en nødhjelpspakke fra Babe.
Det er Beluga!
Vi spiser den med en gang. - Det gjør vi.
Og i morgen burde du dra ut til familien Clutters gård.
Men kjære, hvis Dewey ikke ringer tilbake, kommer jeg aldri ut dit.
Du kjenner gud og hvermann. Ring noen.
Hils hertugen og si at jeg er knust over å gå glipp av festen.
Det skal jeg.
Bennet har hørt masse bra om boka di.
Jeg bryr meg nesten ikke om kritikken bare jeg får skrive en til.
Du blir nok Alabamas Jane Austen.
Bennett kjenner rektor ved Kansas University.
Han kjenner Clutters advokat.
Det var her morderne kom inn.
Er det noen beskjeder?
Fra prinsesse Margaret og Noel Coward.
Fremdeles ingen Dewey.
Passer det nå?
Ja. Kom inn.
God dag.
Hva kan jeg gjøre for dere?
Først kan du la meg ta i meg igjen mine egne ord.
Jeg var alt for høy i hatten.
Som du kan se, har jeg skaffet meg en ny.
Det går nok. Det var snilt av deg.
Jeg er i ferd med å skape en ny form for reportasje.
Har du lest boka mi, "Musenes røst"?
Den fikk god mottagelse. Den er om et amerikansk operakompani -
som drar til Moskva for å oppføre "Porgy og Bess".
Brukte jeg bare offisielle kanaler, var den bare en avisartikkel.
Men personene ble beskrevet like detaljert som i en roman.
Så du gjør noe annerledes enn en vanlig journalist.
Ja. Og jeg vet ikke hvordan folk har det, hvis du ikke hjelper meg.
De har det fryktelig. De får det først bedre når sagen er oppklart.
Enig. Og...
Lykke til med boka di. Men det er ingen adgang.
Nette og jeg må dessverre bli her i jula.
Hvorfor? - Fordi ingen vil snakke med meg.
Jeg må bli til de glemmer at jeg er her, og blir mer åpne.
Man kan ikke glemme deg.
Hvordan feirer dere jul?
Alt stenger jo, så jeg kjøper en deilig ost, skinke og oliven.
Slim har sendt en skjønn Bourgogne. Vi tar en pick-nick her på hotellet.
Unnskyld?
Er dette all osten de har? - Hvor mye trenger du?
Det handler om kvalitet og ikke kvantitet.
Å du mener andre slags ost? Nei, ikke her.
Blir dere her i jula? - Ja.
Hva med din og fru Capotes julemiddag?
Hvis dette er all osten som fins, prøver vi nok med cyanid.
Vil dere komme til oss til middag? - Mener du det? Til fest?
Dere skal da spise under hjemlige forhold.
Så snilt av deg. Nette blir henrykt. Hva heter du?
Hva er det?
Vi skal feire jul hos familien Dewey.
Det går ikke.
Det går heller ikke å la folk feire jul alene.
Når de er to, er de ikke alene.
Hei. Da er vi her.
God jul. - God jul.
Vi skulle jo ikke ta med noe, men far ville drepe meg -
hvis jeg gikk tomhendt på besøk. Vi tok med en fruktkake.
Og det er ikke meg hun mener.
Det er min kone, Deleres.
Hei, Foxy. - Det er min kone, Deleres.
Og det er Paul. - Hei, Paul.
Skal du se kampen? -Jeg har satt 25 dollar på den.
Liker du fotball? - Ikke noe spesielt.
Men jeg får grøsninger hver gang de stiller seg tett sammen og hvisker.
Nå er det mat.
Jeg har en slags julelek. Jeg håper ikke den er for grov.
Det høres morsomt ut.
Paul Dewey, vil du ikke komme hit inn?
Det er jo jul, så vi kunne bytte på å fortelle om vår verste gave.
Min var et sjal fra en gammel dame. Jeg er ikke så glad i sjal.
Det er ikke jeg heller.
Hører jeg riktig? Er jeg den eneste her som elsker sjal?
Ikke se på meg. - Du godeste, jeg elsker sjal.
Jeg har flere. Det peneste er det Jennifer Jones ga meg.
Jennifer Jones? Filmstjernen? - Ja.
Vi spilte inn "Full av løgn", og jeg strevde med en av Begies scener.
Plutselig fikk jeg store smerter...
Boge? Humphrey Bug-cm?
Hr. Lauren Bacall, ja. Jeg holdt på å skrive en scene til ham og Peter...
Hvem er Peter? - Peter Lorre.
Jeg hadde en fryktelig tannpine, så John...
Wayne? - Kennedy?
Huston. John Huston, instruktøren?
Han sa at om vi så måtte stoppe opptakene, -
Skulle jeg på sykehuset.
Men hvis jeg skulle legges inn på et romersk sykehus, -
måtte jeg ha med meg noe lekkert.
Så jeg tok på meg Balmain-sjalet som jeg fikk av Jennifer
Og om jeg så skal si det selv, så så jeg henrivende ut.
Har du møtt Humphrey Bogart? - Møtt?
Vi spiste middag sammen hver kveld, og engang spilte vi poker.
Har du spilt poker med Humphrey Bogart?
Jeg kunne ikke spillet så godt, som Bogie og Frank gjorde.
Frank?
Sinatra. De kunne en del som en nybegynner som meg ikke kunne.
Visste dere kanskje at tre like slår et par?
Så jeg slo ikke hr. Bogart i poker, -
men jeg slo ham ettertrykkelig i noe annet.
Håndbak.
Vent nå litt...
Skulle vi tro på at du slo Humphrey Bogart i håndbak?
To gangen:
Du er jammen meg god. - Takk for kampen.
Jeg har akkurat slått en som slo Humphrey Bogart.
Du har ikke slått Humphrey Bogart, har du vel?
Skulle jeg slå din sønn når det er jul, -
og alle tenker sitt om meg?
Det ville vært en dårlig julegave å få.
Men du har ikke slått Humphrey Bogart, hva?
Greit. Så rull opp ermet.
Nei.
Er du redd?
Det var som bare!
Vet du hva, Foxy? Når man er liten må man være tøff.
Verden er ikke snill mot små.
MUSENES RØST av TRUMAN CAPOTE
Det var så koselig at dere kom.
God jul.
Farvel.
Kikk under juletreet, Foxy.
Nei, de har akkurat gått. Tiden bare fløy av sted. Og vet du hva?
Han kjenner Ava Gardner. Og Humphrey Bogart.
Og Betty Bacall. Altså Lauren Bacall.
Og hun hjalp til i kjøkkenet. De er så søte.
Er det noe bra? - En julehilsen fra dronningmoren.
Hun elsker meg.
Babe. Slim.
Hva? "Fru John Stimmel ringte og inviterte dere til middag."
Hvem er det? - En venn av Familien Dewey.
Så hyggelig. - Og en til.
"Vennligst ring fru Dorn angående middag. Venn av familien Dewey."
Pent av henne.
Nette?
Alle disse er invitasjoner
Og så sa Ava: "Jeg er ikke redd for politiet, bare for Frank."
Og Marilyn sa: "Jeg tar alle sjanser."
Marilyn Monroe.
Bonnie Clutter er det søteste vesen, og jeg...
Var det søteste vesen. Du godeste.
Det er hardt å omtale sine venner i fortid.
Det er så trist. Spesielt fordi Bonnie ikke hadde det så bra.
Hva var det med henne? -Jeg burde nok ikke si det.
Hun likte visst ikke å være sammen med andre mennesker.
Men når man så endelig traff henne, -
var hun alltid gode, gamle Bonnie.
Hun var i overgangsalderen. - Var det alt?
Du skulle prøve det. Det er mer enn nok.
Vi var fire som dro ut dit for å ordne huset.
Rydde opp...
...i alt rotet og fjerne svineriet.
Vi gikk ofte på fasanjakt ute hos Herb.
Det var ikke noe særlig å dra ut dit og tenke på hva som ventet oss.
Sofaen der gutten hadde ligget...
Likene var jo blitt fjernet, men...
Herregud. Bare synet av den sofaen.
Eller madrassen der Herb hadde ligget.
Det var så mye blod.
Det var...
...både store pøler og små flekker.
Jeg gikk opp trappa, og da så jeg en stor blodflekk på gelenderet.
Jeg nesten... Jeg sverger...
Det var verre enn det på gulvet, -
fordi det hadde kommet helt dit opp.
Jeg har vært i marinen, men jeg har aldri sett noe verre enn dette.
Herb var en av de mest respekterte bøndene her.
Skriv en liste med suksesskriterier, og Frank oppfylte alle sammen.
Han jobbet hardt, sørget for familien sin, og når han gikk i kirken -
var det ikke bare for å få stjerne i boka. Nei, han lyttet virkelig.
Jeg tror at for hver gang man gjør noe godt, -
får man litt mer vekt, så man blir litt mer rotfestet.
Stabil, trygg.
Men det som skremmer meg er-
at noen ganger blåser det plutselig opp til uvær
Det kan være kreft eller sprit -
eller en kvinne som ikke tilhører deg.
Og uansett hvor rotfestet man så er, -
tar vinden tak i én, som om man var man et blad, -
og fører én med seg.
Vi styrer tingene til vi ikke gjør det lenger.
Og da er vi hjelpeløse.
"Hvis man traff henne, var hun alltid gode, gamle Bonnie."
"Når man så endelig traff henne, var hun alltid gode, gamle Bonnie."
Du har gode ører
Noe å drikke?
Det var jo tydeligvis noe galt med moren.
Tja... Det var nok bare overgangsalderen.
Forhåpentlig ikke. Det passer ikke til romanen min.
Romanen din? Hva snakker du om?
Historien er større enn bare en artikkel. Det er en bok.
Jo, men en ikke-fiktiv bok? - Jo da. Alt vil være sant, men...
Men hva? Enten er det, eller så er det ikke.
Jeg vil skrive historien ved hjelp av teknikker fra fiksjonens verden.
Så du vil finne på ting?
Hvis jeg ville det, hvorfor skulle jeg da ta så mange notater?
Du fremstiller Bonnie Clutter som en einstøing, -
selv om hun bare var i overgangsalderen.
Hva i helvete mener du? - Det du gjør er galt.
Sannheten er nok. - Og det kommer fra deg!
"Sangfuglen" er da også omskrevne virkelige hendelser.
Det er en roman! Reportasjen gjenskaper hendelser
Den skaper dem ikke. - Det er en ny slags reportasje.
Det kan du trygt si.
"Når man så endelig..." -Jeg husket det.
Greit.
Det er din bok. - Ja. Min sjuende.
Hvordan går det med boka?
Det tar sin tid å utforme den, men takket være fantastiske Nette -
og alle dere, trenger vi bare en uke til her.
Jeg kommer til å savne biffene. - Det er trist dere må dra.
Noe nytt? "Jeg kan ikke gi deg adgang til mine opplysninger."
Vi har dem. - Hva?
Vi har tatt dem. Det var to. - Har vi tatt morderne?
Hvem er de? Er de i fengslet? - De er i Las Vegas. Jeg må av gårde.
Kan jeg få bli med? - Ikke denne gangen.
Det blir ingen neste gang. Hvor mange ganger skal du arrestere dem?
Beklager.
Ærlig talt, Marie. Hvordan holder du ut å være gift med et sånt esel?
Kanskje du kan få en rolig natt igjen.
Gratulerer, Foxy.
Det forandrer jo noe for boka di. - Du sier ikke det!
Det var vanskelig å få de lokale i tale. Hva da med morderne?
Se, der kommer de.
Unnskyld. Unnskyld meg.
Jeg kan ikke se den andre.
Der er han.
Nei. Ingen adgang for pressen. -Jeg har mange forbindelser.
Kanskje hvis jeg fikk en til å ringe og fortelle om boka mi?
Det burde være presidenten hvis du skal snakke med disse to.
Sug pikken pin! - Jeg småspiser aldri.
Kyss meg i ræva. - Heller det enn munnen din.
Vil du skrive en bok om meg? Hvis mine latterlige lærere hørte det!
Har du skrevet bøker før? - Ja visst.
Min første bok ble hedret som det mest lovende gjennombrudd siden...
Det er greit. Er du homo?
Ja. - Du kan gjerne suge meg.
Jeg er ikke homse, men det gjør jo også bare deg til homo.
En munn er en munn.
Takk for tilbudet, -
men nei takk.
Hva får så jeg ut av det? - Penger
Du kan få en del av mitt honorar
Jeg har to barn fra første ekteskap.
Jeg kunne gi pengene til Lacy, min ekskone.
Vil du hjelpe meg med å skrive til henne?
Veldig gjerne.
Greit.
Clutter-mordet var min ide. Jeg delte celle med Floyd Wells.
Han sa at Clutter hadde 10.000 dollar i et pengeskap.
Dick sier at dere hørte om pengeskapet gjennom Floyd Wells.
Stemmer det?
Var det ikke det han sa? - Jo, men kan jeg stole på ham?
Han sitter inne. Jeg ville ikke stolt på ham.
Du vil vel ikke at folk bare hører Dicks side av saken?
Jeg kan skrive om din side også. - Ikke kødd med meg.
Du driter da i meg.
Kanskje dette hjelper.
Du ville få ev del av mitt honorar. - Og hva nytter det her inne?
Du slipper kanskje ut, og... - Vi slipper ikke ut.
Sa jeg ikke at du skulle slutte å kødde?
Stikk.
Han gir seg nok. Hva med Dick?
Dick? Han snakker i ett sett.
Perry skjøt sikkert familien for å få Dick til å holde munn.
Jeg må ha med begge sider.
Hvordan får du venninnene dine til å snakke?
Jeg finner ut hva de trenger Sladder, trøst...
Og så gir jeg dem det. - Undersøk hva Perry trenger
Og snakk med Dick i mellomtiden. Han forteller vel også om Perry.
Vi tok mannen og gutten med ned i kjelleren. Og så var det noe.
Da jeg ville muntre meg litt med jenta, -
sa Perry at jeg skulle la henne være.
Og da han bandt gutten, la han en pute under hodet hans.
Og han ba mannen legge seg på en pappkasse fordi gulvet var kaldt.
For kaldt til å bli skutt på?
Hvorfor gjorde han det tror du?
Jeg sa: "Nå bakker du ikke ut. Vi kan ikke etterlate noen vitner."
Han sa nei, men jeg tenkte: "Er du homo?"
Det med puta, og det med at jeg ikke kunne knulle jenta.
Men ellers er han grei nok.
Det var ikke mye homo over ham da han blåste hjernen ut på dem.
Det var ikke meningen at de skulle dø. Vi skulle bare inn og ut igjen.
Perry sa at vi skulle ha strømper over hodet.
Men den åndssvake butikken hadde bare hvite. Da ville jeg bli gjenkjent.
Perry sa at vi kunne kjøpe svarte av nonnene på sykehuset.
Sprø ide, men jeg gadd ikke krangle, så jeg gikk inn dit.
Så gikk jeg ut igjen og sa at dritt- sekkene ikke ville selge meg noen.
Hva sa Perry da?
Han sa:
"Noen. De drittsekkene ville ikke selge deg noen."
Gjorde han? Rettet han på grammatikken din?
Hør her, søta.
Perry Smith tror han er en kunstner.
Hei, skatt. Hva med å suge pikken min gjennom gitteret?
Den når ikke ut gjennom gitteret.
Måten å håndtere vulgariteter på er ved å heve seg over dem.
Jeg opplevde noe liknende med min gode venn, Tennessee Williams.
Kunstner og intellektuell.
Blås i det. Det er ingen her som bryr seg om den slags.
Jeg gjør.
Jeg vil gjerne høre det.
Tennessee og jeg satt på en bar, og så kom det en full dame og spurte:
"Kan jeg få autografen din?" "Selvfølgelig", svarte jeg.
Men hun hadde ikke noe papir, -
så hun trakk opp i blusen og ba meg skrive på magen hennes.
Så gir hun meg en øyenbrynsblyant, og jeg skriver navnet mitt -
rundt navlen hennes.
Plutselig kommer hennes sinte, fulle mann og sier:
"Siden du er i farta, kan du jo signere her!"
Og så dro han ned glidelåsen og trakk fram manndommen sin.
Hva gjorde du da? - Det var stille som i graven.
Jeg så på ham, og sa så rolig jeg kunne:
"Jeg kan visst ikke skrive autografen min på den, -
men kanskje initialene?"
Hva er det Tennessee Williams skriver?
Jeg kjenner navnet, men jeg husker ikke bøkene hans.
Han er dramatiker "En sporvogn til begjær".
Den med Brando?
Marlon Brando er jaggu kongen! Han er en av mine to yndlingsskuespillere.
Hvem er den andre? - Humphrey Bogart.
Jeg har slått Humphrey Bogart. - Og Alvin Dewey.
Dette er det ondeste du noen gang har gjort. Jeg tilgir deg aldri.
Nå er du fjollet. Perry er jo klar til å snakke.
Jeg vil ha tilbake livet mitt.
Det er mange jern som må tilbake i ilden.
Ha det. Jeg hater deg!
Takk for det. I like måte.
Hvordan har Bogarts overmann det? - Greit.
Fortell meg mer om ham.
Jeg vil gjerne snakke om noe annet først.
Hva da? - Ikke noe spesielt.
Jeg har bare ikke så mange historier igjen om Bogie.
Men jeg har en herlig historie om Marlon Brando.
Jeg tilbrakte engang en hel kveld sammen med ham. Bare vi to.
Han fortalte meg alt om livet sitt før han ble berømt.
Er dere venner? - Det vil jeg ikke påstå.
Han sier at han vil drepe meg. - Hvorfor?
Han likte ikke måten jeg skrev om ham.
Han påstår at han fortalte meg ting i fortrolighet.
Kan du ikke sjekke notatene dine? - Jeg tar aldri notater
Jeg bruker en husketeknikk som tillater meg å huske nesten alt.
"Nesten" er jaggu ikke bra nok.
Ord kan gå tapt, men aldri poenget. - Det kommer da an på ordene.
Du er fanken meg frekk. Går og plager en stor skuespiller som Brando!
Det er derfor jeg ikke vil snakke med deg.
Du får meg til å likne en dritt. - Jeg dømmer aldri mine figurer.
Dette vil jeg råde deg til å huske hvert eneste ord av.
Jeg er ikke en figur.
Jeg er et fordømt menneske. Vakt!
Perry Edward Smith. Jeg skriver denne boka med eller uten deg.
Du kan delta, så jeg kan framstille deg som et ordentlig menneske, -
eller du kan fortsette med dette, og da skriver jeg hva jeg vil.
Holder dere fest for meg?
Dette har jeg visst aldri sagt før: Fortell oss om morderne.
De heter Dick Hickock og Perry Smith.
Har du møtt dem?
Jeg har vært i cellene deres. - Jeg får helt gåsehud.
De virker som et par helt vanlige gutter.
Jeg føler meg mer utrygg i Norman Mailers selskap.
Dick forteller om det som skjedde uten anger. Det skjedde bare.
Hva med Terry? - Perry. Som Antoinette Perry.
Han er gåtefull.
Før han drepte gutten la han en pute under hodet hans.
Han lot ikke Dick voldta jenta. - Så snill er han heller ikke.
Etter å ha utvist disse hensyn skjøt han dem jo.
Og skar halsen over på mannen. - Det er noe ved ham...
Det høres sprøtt ut å si at han er følsom, -
men han har det følsomme og det fryktelige i seg side om side.
Han er veldig...
Han er veldig...?
Blås i det. Vi tar en runde der dere forteller hvem dere har affærer med.
Herlig. - Bennett?
I brevene sine spør den gode mann alltid: "Hva er det folk elsker?"
Som alle oss med barn vet, er verken Broadway eller CBS involvert.
Beklager, kjære. - Det er dette.
Barna kommer hjem med det, og man vurderer å begå selvmord.
Og fem minutter senere... - Står man selv og gjør det.
Man kan ikke la være. -Jeg kan.
Drittsekker danser sjelden.
Hvordan går det med boka, Jack? - La oss høre den.
Babe sa at alle kunne lære det, så jeg veddet 100 dollar på -
at hun ikke kunne lære meg det. Nå skylder jeg henne 100 dollar.
Vi viser dere hvordan man gjør det, og så er det opp med dere.
Spesielt du. - Da er nåla på plass.
Kom igjen, lille lærling. -Ja vel, lærer.
Jeg spurte: "Hvordan er resten?" Og da sa hun: "Det er ikke noe mer."
Hvem er nestemann?
Moi?
Det er jo ingen dans.
Jeg er så lei for det med Jack.
Jeg trodde jeg skulle besvime da han fornærmet Bill.
Bill tåler det.
Jacks høye moral er så kvelende. - Hvordan mener du?
Han mener at alt morsomt står i veien for min kunst.
Det er bestemt ikke på det personlige planet. Avtalen er-
at hvis vi trenger sex, og den andre ikke er der, så...
Jeg forstår.
Jeg streifer sjelden. Han gjør det ofte.
Det er ikke noe vi snakker om. Jeg vil helst vite så lite som mulig.
Men er ikke tanken på det fryktelig?
Hvordan orker du å tenke på...
Eller la være med å forestille deg...
Hva er det, vennen min?
Bill har en affære.
Å nei, Babaling! - Du må ikke si et ord til noen.
Jeg tar hemmeligheten med meg i graven.
Hvordan oppdaget du det?
Det var flekker på sengetøyet. - Nå blir jeg kvalm.
Han kunne ikke gi det til stuepiken, -
så han begynte å skrubbe det i badekaret.
Men det gikk ikke helt av, så jeg la merket til rennene på lakenene.
Og som det fjols jeg er, utbrøt jeg, uten den fjerneste mistanke:
Jeg sa:
"Hva i all verden er det? Har ikke Mary Lee bleket dem?"
Men så så jeg opp på Bill og da var det...
...det blikket i øynene hans, og da tenkte jeg bare:
"Gudskjelov at han er så dårlig til å lyve."
"Ellers hadde jeg gjort Mary Lee urett."
Utrolig at en som eier en tv-stasjon er en så dårlig løgner.
Det må da være grunnleggende for hans suksess.
Hva skal jeg gjøre?
Du skal bare ringe til meg, -
om klokka så er tre om natta, og det er borgerkrig i New York.
Jeg kjemper meg vei gjennom kuleregnet -
for å være der for deg.
Du er så søt, T-bone.
Bill Paley i ferd med å vaske lakener!
Han må ha vært panikkslagen.
Stakkars Babe. - Ja, stakkar.
Regningen.
Blir du med ut og finner en kiosk? Jeg prøver å vinne Perrys tillit, -
så jeg sender smusslitteratur til Dick og ham.
Gid jeg kunne finne en mann som deg.
Blås i sex og penger, hvis jeg bare alltid kunne ha det så morsomt.
Takk, Big Mama. Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
Gjør du? - Hvor kan du spørre?
Du betror deg aldri til meg. - Nei, skatt.
Hvorfor ikke? - Det er enkelt.
Jeg stoler ikke på deg. - Ikke? Jeg har ikke ord.
Jeg er lamslått. God dag.
To eksemplarer av Playboy, Partydoll, Stag Night, Babydoll, -
Hotsy Totsy, French Flip, Pink Lace, Busty og Juggle.
Nei, Jiggle.
Hvorfor stoler du ikke på meg? - Fordi du vil bruke det en dag.
Det er ikke sant. Jeg er ingen munk, men jeg har da moral.
Du godeste! Se på det. Det er jo avskyelig.
Kvinner ser mye bedre ut med klær på.
Du store! Se på det greiene. - Godt du har kommet deg.
Hvordan går det?
Jeg har en struktur-
der man veksler mellom Clutter-familien og Dick og Perry.
Men uten følelsesmessig dybde, blir det bare enda et politidrama.
Uten Perry er du solgt. Jeg ville slutte mens leken er god.
Her er posten din.
Det er noe fra The New Yorker.
Noe som ser ut som en invitasjon, og noe...
Kjenner du noen som sitter i fengsel i Kansas?
Han skriver nok for å takke for de motbydelige bladene.
Vel!
Du kommer ikke til å tro det. - Hva da?
Kjære hr. Capote. Det var omtenksomt av deg å sende meg de tidsskriftene.
Han haren ordbok.
Jeg må dessverre meddele deg at materialet var svært frastøtende.
Min fremtid blir snart avgjort. Det er bare to muligheter:
Livet i fengslet eller døden.
Enten jeg har kort eller lang tid igjen, skylder jeg meg selv -
å utfylle den med vakre og intelligente ting.
Se håndskriften.
Vil han ha skjønnhet og intelligens, er da du den rette.
HOLLY MUSENES RØST
Jeg ventet så vi kunne åpne det sammen.
Kjære hr. Capote. Takk for bøkene.
De var mye mer intellektuelle enn smusslitteraturen. Men...
"Men"?
Historiene er velskrevne, men jeg likte dem ikke særlig godt, -
da jeg mener de mangler medfølelse.
Nå har jeg aldri! -Du burde kanskje heller sende porno.
Jeg blir beskyldt for manglende medfølelse av en firedobbelt morder.
Stilen min er usentimental, -
men ikke uten medfølelse.
Sånn har jeg aldri tenkt på den.
Tenk å si noe sånt.
Jeg har tilbrakt tre dager på et tog, fordi jeg vil fortelle deg noe.
Jeg har viet mitt liv til ett formål. Å skape stor kunst.
Du skal ikke le av meg.
Hele mitt liv...
...har jeg bare drømt om å skape stor kunst.
Jeg sang, men det var ingen som lyttet.
Jeg malte, men ingen så.
Så dreper Dick og jeg fire mennesker.
Og hva kommer ut av det?
Et stort stykke kunst.
Jeg ler av meg selv.
Du vil at jeg skal åpne meg, men jeg tror ikke du kan forstå meg.
Hvorfor ikke? - På grunn av bøkene dine.
Jeg syns du ser ned på dem du skriver om. Rynker på nesa av dem.
Jeg rynker ikke på nesa av dem.
Hvis jeg skal vrenge ut hjertet mitt, må jeg vite at du vil lytte, -
og ikke bare gjøre narr av meg som med henne Helly-jenta.
Du kan ikke skrive min historie. Du tolker lidelse på en annen måte.
Nei. Jeg lover.
Farvel.
Grunnen til at dette er vanskelig for meg å si, er -
at jeg aldri har sagt det til noen før.
Vi fortalte folk at hun var syk, men...
...min mor begikk faktisk selvmord.
Er dette et triks? Kødder du med meg?
Har du snakket med Dick? - Nei.
Hva skjedde?
Hvorfor gjorde hun det?
Det eneste min mor drømte om, var å bli en fin dame på Park Avenue.
Noe som ikke er så lett når man sitter i Alabama uten penger.
Hun giftet seg med min far for å komme seg vekk.
Men før de fikk dratt, kom jeg.
Så hun reiste sin vei, og lot meg bli hos mine tanten
Og da min far ikke klarte få henne til Park Avenue, -
forlot hun ham også.
For hun var vakker
Utrolig vakker.
Så giftet hun seg med Joe Capote. Han haddejobb i New York, -
og han strevde døgnet rundt for å oppfylle drømmen hennes.
Så flyttet vi inn på Park Avenue 1060. Mor var henrykt.
Nå ble hun liksom litt roligere.
Men Joe hadde ikke funnet en permanent løsning.
Han hadde underslått 100.000 dollar.
Han fikk sparken og var stemplet, så vi måtte flytte.
Ikke bare til noe mindre, men til en ussel leilighet i Bronx.
Hun orket det ikke.
Hun prøvde desperat å spare penger
Hun spiste mindre og kjøpte ikke leppestift.
Hun hadde sluttet å drikke på Park Avenue, men nå drakk hun igjen.
Og da det ikke lenger kunne berolige henne...
...tømte hun et helt glass sovepiller.
Du må unnskylde det tidligere.
Jeg trodde du prøvde å lure meg.
Lure deg?
Min mor begikk også selvmord.
Hvordan? - På den langsomme måten.
Hun drakk seg i hjel.
Drukkenskap... Selvmord for de feige.
Min bror gadd ikke vente. Han begikk også selvmord.
Så du er helt alene? - Nei.
Jeg har en søster.
Vil du høre hva jeg syns om henne?
Hun er ei ond merr.
Vil du se en ballknuser av et brev hun har sendt meg?
Hør godt etter.
Det kan passe bra til boka.
Jeg har ikke lyst til å snakke. - Nå som det gikk så bra.
Drittsekken ved siden av sa:
"Hvorfor besøker aldri din mor og bror deg?" Han hørte alt sammen.
Jeg glemmer at andre skal lese det. Og du lurte jo Brando.
Boka vil stille deg i et bedre lys.
Du tenker ikke klart. Du er jo under voldsomt press.
Å, er lille Perry lei seg?
Hold kjeften din, Andrews! - Rolig.
Glem ham.
Kom.
Dette her er vår hemmelige hule.
Hvorfor er dere så stille?
Bare slapp av.
Jeg klarer ikke. Ikke når han er her.
Det var noe i brevet ditt som sa meg at du har en kunstners sjel.
Ved hjelp av tankens kraft kan kunstnere vende verden ryggen, -
og skape en ny og bedre verden.
Hvordan? - Lukk øynene.
Hvorfor?
Stol på meg.
Se for deg det mest fredfylte og avslappende stedet du vet om.
Mexico.
Jeg vet hvordan det en: Med det turkise vannet.
Nå kjenner du sola -
som varmer deg, -
og fjerner alle dine spenninger.
Varmen trenger dypt inn i deg.
Og så, -
så lett som en fjær, som streifer kinnet ditt, -
kjenner du en bris.
Lukk dem.
Bra.
Føl brisen...
Dens sensuelle, himmelske pusten.
Bare slapp av...
Slapp av i hver muskel.
Jeg er klan:
Da jeg var gutt flyttet vi hele tiden.
Foreldrene hans var rodeoartister.
Det var et hardt liv, men det gikk bra til de mistet det.
Mor og far var nødt til å slutte. Rodeo er ikke bra for knoklene.
Men de var nå engang ryttere, -
så da de sluttet, sluttet alt annet også.
Flo, da! - Hold kjeft. Det er jo bare øl.
Din drittsekk!
Mor forlot ham, og hun tok meg, og min bror og søster med seg.
Jeg drømte at far ville redde meg. - Pussig.
Det gjorde jeg også.
Jeg ventet på ham hver dag, men han kom aldri.
Og så en dag, da jeg var på vei til skolen...
Vær ekte.
"Vær ekte."
Pappa?
Har du kommet for å hente meg? - Bare jeg kunne, men det går ikke.
Jeg vet ikke hvordan jeg skulle ta meg av deg.
Jeg kom for å si at du skal bli en god gutt.
Og så satte han meg ned.
Han hatet sin mor Han tilga henne aldri.
Hun tok hans far fra ham. En gutt trenger sin far.
Hatet han faren også?
Han sa at han hatet faren, men han gjorde noe...
Noe helt utrolig hjertegripende.
Dick sier at noen ganger, når jeg sover...
Far...
Far! Hvor har du vært?
Jeg har lett etter deg overalt.
Flere år senere fikk jeg et brev fra far.
Han hadde en ide, og jeg skulle hjelpe ham.
Jeg var jublende glad over det brevet. Endelig ville han ha meg.
Jeg skulle synge og spille gitar i baren.
Jeg malte alle bildene, til og med skiltet.
Det er ingen som kommer hit.
Ingen! Og vet du hvorfor?
Det er på grunn av deg, din udugelige dritt!
Det latterlige skiltet duger ikke. Jeg sa: "Kjøp et neonskilt", -
og du sa: "Jeg maler et flott ett."
Din fordømte pingle.
Han tok livet av meg. Gjennom hele livet.
Med det han sa og gjorde mot meg.
Det stakk meg som kniven:
Så jeg bestemte meg for å drepe ham. Med kaldt blod.
Pingle! - Men jeg kunne ikke.
Alt det med far og alt sammen...
Jeg virker som en sutrekopp. - Nei.
Det får deg til å framstå som et helt menneske.
Ikke bare en som har forvoldt lidelse, men en som selv har lidd.
Kan jeg få se det du har skrevet? - Ikke ennå.
Men jeg lover deg at jeg er på din side.
Det er aldri noen som har behandlet meg sånn før.
Er det bare for å få meg til å snakke?
Nei. Det er fordi jeg respekterer deg.
Ålreit. Tida er ute.
Takk for de vakre ordene.
Hvilke vakre ord?
Det med respekten.
Så...
Så du er på min side?
Så du passer på meg?
Hva er tittelen på boka? Den som virkelig er på min side?
Vakten fortalte meg tittelen, og den er ikke på min side.
Den heter "Med kaldt blod", gjør den ikke?
Gjør den ikke? Den heter pokker meg "Med kaldt blod"!
Du har lurt meg, etter at jeg åpnet meg og ga deg alt!
Dette slipper du ikke unna med.
Hvis du sier bare én lyd, -
havner i Helvete sammen med Clutter-familien.
Er du med?
Lukk opp munnen.
Lukk opp munnen!
Lukk opp den fordømte løngermunnen!
Nå skal du få betale for den tittelen.
Du rævrendte meg, så nå får du igjen.
Jeg har ikke tenkt å voldta deg, -
for du kan stole på meg.
Men se der.
Se.
Sånn fikk den elendige tittelen meg til å føle meg.
Ikke slipp ham inn.
Jeg må snakke med deg. - Det får bli derfra.
Kan vi være alene litt?
"Med kaldt blod" er bokas tittel, men det er ikke sånn du tror
Dere gjorde jo noe fryktelig. Og folk vil se blod.
De vil drepe dere.
Ikke i et øyeblikks raseri, men etter nøye planlegging og med forsett.
Det er definisjonen på "med kaldt blod". Tittelen fordømmer dem.
Men ikke bare dem.
Nei. Ikke bare dem.
Du gjorde noe fryktelig. Du er ikke uskyldig.
Men du er fremdeles et menneske. Og det skal folk se.
Jeg vil ikke snakke med deg før jeg har lest det du har skrevet.
Det er hardt å lese det med familien.
Du har selv fortalt meg det. -Ikke min familie.
Clutter-familien.
Jeg håper dere har mer enn dette. Ellers er dere på ræva.
Ned i kjelleren med ham. Jeg tar den gamle.
Man tenker ikke over om noen har en kjæreste eller er speider
Det er best du kler på deg. Det er kaldt der nede.
Ja sin:
Vi visste ikke noe om dem.
Bare at de hadde et pengeskap.
Men jeg har ikke noe pengeskap.
Hvor gammel er du, skatt? Ikke vær redd.
Jeg skal hjelpe deg med teppene.
Ut hit, nå. Nå!
Du rører henne ikke. - Du får lov etterpå.
Vi stikker. Det er ikke noe pengeskap.
Nei. De har sett oss.
Gå ned i kjelleren. Jeg kommer straks.
Jeg lar deg ikke være alene her.
Faen ta deg!
Kom igjen.
Jeg vet det høres sprøtt ut, -
men da jeg så ham i øynene, tenkte jeg:
"Synd vi aldri blir venner." Han hadde speiderting på rommet.
Jeg kunne ha fortalt ham om foreldrene mine og rodeoen.
Så kyss ham da.
Du er aldri sammen med jenter. Du vil aldri ha ei hore, eller se på.
Liker du gutter bedre? Jeg kan ta søstera hans imens.
Hold kjeft! - Kyss ham da, søten.
Eller vil du heller kysse faren hans?
Pokker! Han har fått løs hånda.
Her. Du dreper kvinnene.
Jeg kunne ønske jeg kunna ha reddet dem.
Men i det minste...
Jeg visste hva han ville ha gjort med jenta.
Jeg fikk iallfall skånet henne for det.
Dette er det beste eksempel på hvor splittet han en:
Han fortalte hva han syntes om Herb Clutter.
"Før jeg skar halsen over på ham, tenkte jeg på hvor snill han var."
"Han var en ekte gentleman med en behagelig stemme. Det tenkte jeg."
"Han var en ekte gentleman. Behagelig stemme."
"Det tenkte jeg rett før jeg skar halsen over på ham."
En utrolig ting å si. - Utrolig.
Han var en gentleman med en behagelig stemme.
Han var en ekte gentleman. Behagelig stemme.
Det tenkte jeg rett før jeg skar halsen over på ham.
Hvordan går det med boka? - Bra. Jeg gjør plass til rettssaken.
Men alt er vel bare proforma?
De håper på livstid og ikke dødsdom. En dødsdom er bedre for boka.
Leserne vil foretrekke det, og det ville passe bedre til tittelen.
Jeg har jobbet hardere med denne boka enn med noe annet.
Den skal ikke spoleres av en dum jury.
Har juryen kommet fram til en kjennelse?
Ja, ærede dommer.
Kan jeg få kjennelsen?
Juryen finner tiltalte, Perry Edward Smith...
...skyldig i overlagt drap.
Tiltalte straffes...
...med døden.
Anker du dommen? - Dick vil det.
Men vi kommer til å henge. Det fortjener vi også.
Er henging en rettferdig straff?
Det er rart. I natt lå jeg våken og tenkte over-
hva straff egentlig er.
Fengslet er ingen straff, hvis man ikke likte livet utenfor.
Og det er ikke døden heller, hvis livet var en kamp.
Nå skal jeg fortelle deg hva straff er for meg.
Det er å gå og håpe på at det er en spesiell for deg.
Og etter mange år finner man ham, -
men man kan ikke få ham.
Vi hadde noe sammen, ikke sant? - Selvfølgelig hadde vi det.
Det var ikke bare pga. boka, vel? - Nei. Jeg tenker på deg hele tida.
Og Dick?
Bare til boka.
Du er den eneste jeg føler meg levende sammen med.
Ja. Jeg føler meg ikke som en mekanisk leke sammen med deg.
Perry...
Jeg vil ikke at du skal dø.
Vi er jo ikke akkurat Ron og Nancy Reagan.
Vi er lenge borte fra hverandre om gangen.
Og vi må jo ha sex.
Men vi er menn. Vi kan ha sex bare for å få oppfylt et behov.
Det er ikke tillatt å bli forelsket.
Det ville være forræderi.
Et grovt brudd på et modent og fornuftig arrangement.
Etter domsavsigelsen begravde Truman seg i boka.
Den ble ferdig i midten av 63. Den var som en diamant.
Sterk og mangfoldig. Men denne gangen...
Den var medfølende.
Vi kunne ikke gi den ut uten en avslutning. Det krevde en avgjørelse.
De anket hele veien til Høyesterett. Det tok fem år.
Det var hardt for morderne, men det spiller ingen rolle for meg. Men...
Har du hørt noe om når boka kommer ut?
Jeg vet ikke.
Dere har ikke begrep om hvor mye jeg lider
Jeg har jobbet med denne boka uavbrutt i fire år.
Jeg har lagt hele meg i den.
Og så må jeg bare gå og vente, -
fordi vi ikke kan gi den ut før de er hengt. Jeg kan nesten ikke vente.
Er boka de mer verdt enn et menneskeliv?
Den er mer verdt enn Dicks. - Hva med den andre?
Han heter Perry.
Situasjonen er uutholdelig.
For hvis boka skal avsluttes, er det også slutt på...
På dødscella får man bare skrive to brev i uka.
Hver uke i fem år...
...skrev Perry begge to til Truman.
Min venn Truman. Det er kaldt i Kansas i dag, -
Men sikker ikke like kaldt som i Sveits. Hvor store er Alpene?
Min venn Truman. Kjenner du sangen "Gold Mine in the Sky"?
Det var fars yndlingssang.
Kunne du bruke din innflytelse til å skaffe meg en båndopptaker, -
så jeg kan synge den for deg? Jeg har ikke så mye å fortelle i dag.
Jeg savner deg så. Skriv snart.
Du aner ikke hva det gjør med meg når det er brev fra deg.
Min venn Truman. Nå er det slutt. Vår siste anke er blitt avvist.
Dick og jeg kan få ha med et vitne når vi blir hengt.
Vi har begge valgt deg.
Du er nødt til å bli med meg. -Jeg kan ikke.
Jeg blir sprø på grunn av den nye boka mi. Jeg får den ikke til.
Jeg trodde det var dette du håpet på?
Jo, jeg sa jo det, men at se ham bli drept?
Det er for mye.
Hva med Jack?
Han vil ikke, -
men han er også litt sær når det gjelder Perry.
Det er som om han er sjalu.
Truman?
Har du og Perry... - Nette!
Vær så snill?
Men jeg kunne ikke.
Og jeg ville ikke.
Han kan dessverre ikke komme til telefonen.
Det var guttene igjen. - De vil ha meg til å hjelpe dem.
Jeg kan ikke. - Kanskje de bare ønsker din trøst.
Regn er passende.
Jeg håper han unnskylder meg.
Da blir han mer sympatisk.
Hei, Truman. Hvor har du vært?
Ville du ikke være her hele dagen? - Dessverre.
Jeg har ringt rundt for dere.
Det er så sent nå.
Hickock, Vi får gjøre oss klare. - Vi har litt tid ennå.
Det er noe jeg gjerne vil si deg.
Når de spør om du har noe å si, må du be om unnskyldning.
Det bringer dem ikke tilbake. - Nei.
Men det gjør deg mer menneskelig.
Nå er tiden inne.
Alle som skal si farvel, bes gjøre det her.
Farvel, Truman.
Takk skal du ha.
Adios, amigo.
Sa han noe til deg?
Han sa at han elsket meg, -
og alltid hadde gjort det.
Richard Eugene Hickock. Har du noe å si?
Bare at jeg ikke bærer nag.
Dere sender meg til en bedre verden -
enn denne noen gang har vært.
Herren er min hyrde, jeg lider ingen nød.
Han lar meg ligge i grønne enger
Han gir meg kraft på ny.
Han leder meg på rette stier for sitt navns skyld.
Selv om jeg går i dødsskyggens dal, -
frykter jeg intet ondt, for du er hos meg.
Han er ikke død ennå.
Det er fremdeles åndedrett.
Nå er han klan:
Perry Edward Smith. Har du noe å si?
Min venn Truman.
Jeg vet ikke hva du gjorde, men jeg fikk båndopptakeren.
Herren er min hyrde, jeg lider ingen nød.
Fikk han sagt noe? - Ja.
Hva sa han?
Smith sa ikke noe.
Han ba om unnskyldning.
Han tygde bare tyggegummi.
Du så dem bli hengt. Det må være...
Er det ikke smertelig for deg?
Babaling, livet er smertelig.
Det er det eneste rike og fattige har felles.
Jeg kan klare det, -
fordi jeg tryller det som sårer meg om til kunst.
Jo, men...
Hva er prisen for det?
Det gjorde ham kjent-
og veldig, veldig rik. Han flyttet til Manhattan, -
der han hadde en fin utsikt over det stedet han hadde forlatt.
Hvem kan forutsi hjertets veier?
Hvem kan motsette seg det?
Etter å ha sett ham etter det...
Han lot som om han var ovenpå...
men jeg føler med sorg i hjertet...
...at det var tre som døde den natta.
Han skrev aldri noe stort igjen.
Bare samlinger som besto av deler fra hans tidligere verker.
Han trengte ikke å skrive. Han hadde tjent godt på "Med kaldt blod".
Pussig. Den fikk ham helt til topps, men den ødela ham også.
Perry etterlot alt han hadde til Truman.
USA er ikke landet der man legger merke til de små ting.
Vi er ikke som Frankrike, -
der sjarm, og noe lett og sprudlende kan overleve.
Vi vil ha alt du har, og det skal skje så fort som mulig.
ORDBOK
FAR
MIN VENN TRUMAN
Jeg har lest et intervju med Frank Sinatra, -
der han sa om Judy Garland: "Hver gang hun synger, -
dør hun litt."
Så mye ga hun av seg selv.
Det gjelder også for forfattere, -
som strever etter å skape noe som varer.
De dør litt i forsøket.
Så kommer boka ut.
Og det blir holdt en middag. Kanskje man får en pris.
Og så kommer det uunngåelige og svært amerikanske spørsmålet:
"Hva kommer nå?"
Men den neste boka kan være...
...så vanskelig.
For nå vet man hva som kreves.
Hei, Nette. Jeg har akkurat begynt på romanen min, -
og det går så bra, så jeg vil feire det.
Skal vi gå ut og spise lunsj?
Nei skatt, det er det samme hvor.
Bare et pent sted hvor vi kan more oss.
Og være oss selv.
BESVARTE BØNNER
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2006