Лідіє. Кітті.
Любий містере Беннет, ви чули?
У Незерфілд-парк нарешті з'явився господар.
Ви не хочете дізнатися, хто це?
Скажіть, якщо вам хочеться, моя люба,
хоча навряд чи у мене є вибір.
Лідіє, Кітті, я вам казала, що недобре підслуховувати під дверима?
Нічого. З півночі приїхав
- містер Бінглі. - Мабуть.
- £5 000 на рік. - Справді?
- Він неодружений. - Він неодружений.
- Хто неодружений? - Очевидно, містер Бінглі.
Кітті.
І як це їх стосується?
Містере Беннет, хіба ви не розумієте?
Він має взяти за дружину одну з них.
То он з якою метою він перебрався сюди.
Вам слід негайно відвідати його.
О боже. Ви тут.
До вашого візиту ми не зможемо його навідати, як відомо, містере Беннет.
Ви чуєте? Ніколи не слухаєте.
Ти повинен, тату.
Хоч раз.
Немає потреби, я вже ходив до нього.
- Як? - Коли?
Містере Беннет, як ви можете з мене знущатися?
Ви забули про мої змучені нерви?
Ви помиляєтеся, моя люба.
Про них неможливо забути.
Ось уже 20 років
вони мої постійні супутники.
Тату.
- А він чемний? - Хто?
- Гарний із себе? - Хто?
Він має бути гарним.
З п'ятьма тисячами на рік він може бути
- хоч у бородавках і лисий. - Хто у бородавках?
Хай кого він обере з моїх дівчат,
я благословлю його.
Він завтра приїде на бал, тату?
Гадаю, так.
Можна одягти твою муслінову сукню в горошок? Будь ласка, Джейн.
Ні, вона мені потрібна.
Будь ласка, Джейн. Я позичу тобі свої зелені черевички.
- Вони мої. - Невже?
Тоді я зашиватиму за тебе білизну цілий тиждень.
Я прикрашу твого нового капелюха.
- Два тижні. - Я сама заплачу тобі, Джейн.
- Джейн, дивися на мене. - Але я сама хочу вдягти її.
Я задихаюся.
Здається, я зараз загублю черевичка.
Якщо усі чоловіки в залі
не закохаються в тебе, то я нічого не тямлю у красі.
- Або у чоловіках. - Вони не такі вже й загадкові.
Вони не всі погані.
Зарозумілі павичі, як підказує мені досвід.
Настане день, Ліззі, коли тобі хтось сподобається,
і тоді тобі доведеться тримати язика за зубами.
Я зворушений, що ви прийшли.
І хто з цих двох павичів наш містер Бінглі?
Той, що праворуч, ліворуч його сестра.
А пан з нудьгою на обличчі?
Це його близький друг містер Дарсі.
Який у нього нещасний вигляд.
Вигляд у нього, може, й нещасний, але бідним його точно не назвеш.
- Розкажи. - £10 000 на рік,
і він володіє половиною Дербіширу.
Нещасною половиною?
Він найкращий різник країни.
Треба представити дівчат з хору.
Містере Беннет, треба представити йому наших дівчаток.
Не зволікайте.
Посміхайтеся містерові Бінглі.
Мері.
Містере Бінглі, ви знайомі з моєю старшою донькою.
Місіс Беннет, міс Джейн Беннет,
Елізабет і міс Мері Беннет.
Мені надзвичайно приємно.
Дві мої доньки вже танцюють.
Радий познайомитися.
І дозвольте представити вам містера Дарсі з Пемберлі,
графство Дербішир.
Так.
Вам подобається у Гартфордширі, містере Бінглі?
Навіть дуже.
Кажуть, у Незерфілді
одна з найбільших у країні бібліотек.
Так, і мене це непокоїть. Я невеликий прихильник книг.
Віддаю перевагу прогулянкам.
Звісно, я вмію читати, певна річ.
І не думаю,
що на вулиці не можна читати.
Я б хотіла читати більше,
але знаходиться стільки різних інших справ.
Саме так.
Мамо.
Ти нізащо зараз не повіриш у те, що ми тобі скажемо.
- Кажіть швидше. - Вона зібралася у монастир.
- До нас їдуть військові. - До нас їдуть військові.
Офіцери.
Усю зиму тут стоятимуть.
Розквартируються у найближчому містечку.
Офіцери.
- Стільки військових. - Офіцери!
Дивіться, Джейн танцює із містером Бінглі.
Містере Беннет.
- А ви танцюєте, містере Дарсі? - Якщо змусять.
Ти ж прийшла не танцювати зі мною. Що таке?
Ми точно не на прийомі на Гросвенор-сквер,
так, містере Дарсі?
У житті не бачив стільки красунь.
Ти танцював із єдиною красунею в цій залі.
Вона найчарівніше диво, яке я будь-коли бачив.
Її сестра Елізабет також дуже мила.
Може, вона вродлива, але не настільки,
щоб порушити мій душевний спокій.
Повертайтеся до своєї дами та насолоджуйтеся її посмішками.
Зі мною ти марнуєш час.
Усе на краще, Ліззі.
Якби ти йому сподобалася, довелося б говорити з ним.
Саме так.
Знаєш, я б не танцювала з ним, навіть якби він мав увесь Дербішир,
а не нещасну половину.
Мало не помилилася.
Стривайте.
- Я отримав стільки задоволення. - Ви чудово танцюєте.
Місіс Беннет, таку насолоду
від танцю я відчув уперше в житті.
Джейн неперевершено танцює, чи не так?
Саме так.
Який веселий характер у міс Лукас, вашої подруги.
Так, я її обожнюю.
Шкода, що її зовнішність не така приваблива.
Мамо.
Ліззі ніколи не визнає, що її подруга негарна.
А от мою Джейн вважають
- першою красунею графства. - Мамо, будь ласка.
У 15 у неї закохався один джентльмен,
і так закохався, що я була впевнена,
що він покличе її заміж.
Він присвятив їй гарні вірші.
Тим усе й закінчилося.
Цікаво, хто перший помітив, що поезія
вбиває кохання?
Я думав, поезія живить кохання.
Міцне й пристрасне кохання - можливо.
А легкій закоханості
досить поганого сонета, щоб померти.
А що може її зміцнити?
Танці.
Навіть коли партнер нестерпний.
Містер Бінглі - ідеал юнака.
- Чуйний, веселий. - Гарний і досить заможний.
Ти знаєш, що мене найменше
- хвилюють гроші. - Цілком згодна.
Тільки глибоке кохання може штовхнути мене під вінець,
тому я й помру старою панною.
Ти справді думаєш, я йому сподобалася?
Джейн, він цілий вечір із тобою танцював
і не відводив від тебе очей.
Можеш перейнятися симпатією до нього. Раніше тобі подобалися дурні.
Але ж ти любиш людей.
Ти всіх вважаєш хорошими.
Крім його друга.
Як він міг таке про тебе сказати?
Містер Дарсі?
Я б йому пробачила його гордість, якби він не зачепив мою.
Та навряд чи нам доведеться говорити.
Третій танець він танцював із міс Лукас.
Ми всі були там, люба.
Сердешна. Шкода, що вона така негарна.
Вона точно залишиться старою дівою.
Четвертий він провів із якоюсь міс Кінг,
а п'ятий - знову з Джейн.
Якби він мав хоч краплю співчуття,
підвернув би ногу ще в першому.
Містере Беннет, глянеш на вас, і можна подумати,
що наші дівчатка матимуть великий спадок.
Але ж після вашої смерті, можливо, доволі швидкої,
дівчатка втратять свій дім,
і за душею у них не залишиться ані пенні.
Мамо, будь ласка, зараз десята ранку.
Принесли листа для міс Беннет, мем,
з Незерфілд-холу.
Хвала Богові.
Ми врятовані.
Не зволікай, Джейн.
Щасливий день.
Від міс Керолайн Бінглі.
Вона кличе мене на обід.
Її брат обідає не вдома.
Не вдома?
- Можна взяти коляску? - Де? Дай подивитися.
Пішки йти дуже далеко, мамо.
Яке непорозуміння. Обідає не вдома.
Мамо, дасте коляску Джейн?
Звісно, ні.
Вона поїде верхи.
- Верхи? - Верхи?
Ліззі.
Їй доведеться там переночувати. Усе, як я припускала.
Сили небесні.
Ваші вміння в мистецтві сватання відгонять окультизмом.
Мамо, не думаю,
що ви припишете собі дощ.
«Мої добрі друзі не бажають чути про повернення, поки я не одужаю.
Але не хвилюйтеся. У мене лише запалене горло,
лихоманка, та болить голова».
Нісенітниці.
Якщо Джейн помре,
нас утішить думка, що вона загинула в погоні зі містером Бінглі.
Він застуди люди не вмирають.
А від сорому за таку матір вона може й померти.
Я йду у Незерфілд.
Уявіть, леді Батгерст прикрасила свою бальну залу
у французькому стилі.
Не дуже патріотично, так?
Міс Елізабет Беннет.
Боже, міс Елізабет. Ви прийшли пішки?
Так.
- Перепрошую. Як моя сестра? - Вона нагорі.
Дякую.
Боже, ви бачили її сукню?
До коліна у багні.
Так ходили хіба що у Середні віки.
Я почуваюся дуже винною, усі так піклуються про мене.
Не хвилюйся. Невідомо, хто з них більше радий,
що ти тут - мама чи містер Бінглі.
Дякую, що ви так піклуєтеся про Джейн.
Їй тут значно приємніше і спокійніше, ніж удома.
Я дуже радий.
Тобто... Вибачте.
Я радий не її хворобі, звісно ні,
а тому, що вона хворіє у нас.
Слави нашому кабанцю не припаде.
Плями на спині псують усю картину, він не схожий на свиней із Норвіча.
Зате цей кабанець...
- Містере Беннет. - Так.
Усе йде за планом.
Він уже майже закоханий у неї.
- Хто, квіточко? - Містер Бінглі.
І йому байдуже, що в неї за душею ані пенні,
бо у нього грошей більше ніж достатньо.
- Як ми з ними познайомимося? - Легко.
Зачекайте мене.
Ти щось зрониш, вони піднімуть,
от і познайомитеся.
Офіцери.
Ви пишете надзвичайно швидко, містере Дарсі.
Ви помиляєтеся. Я пишу повільно.
Вам доводиться писати скільки листів на рік, містере Дарсі.
І ще й ділове листування. Я б такого не витримала.
На щастя, це випало на мою долю,
а не на вашу.
Перекажіть своїй сестрі, що я хочу побачити її.
Я вже писав їй про це на ваше прохання.
Я її обожнюю.
Я у захваті від візерунку,
який вона вигадала для мого столу.
Сподіваюся, ви дозволите відкласти ваші захвати
до наступного листа?
У цьому немає місця.
Неймовірно, як вам, дівчата,
вистачає терпіння стати такими освіченими.
Що ти маєш на увазі, Чарльзе?
Ви вмієте малювати, грати на фортепіано,
вишивати.
Про жодну дівчину я не чув, що вона неосвічена.
Це слово тлумачиться надто вільно.
Серед моїх знайомих заледве знайдеться півдюжини
жінок, освічених по-справжньому.
Я з вами згодна.
Ви, певно, точно знаєте, що воно означає.
- Так. - Звісно.
Освічена жінка мусить добре грати, співати, малювати,
танцювати і знати іноземні мови.
І в ній самій має бути щось незвичайне.
І звісно, вона має любити читати.
Тоді мене не дивує, що ви зустріли тільки шість таких.
Не розумію, як вони взагалі вам трапилися.
Ви така вимоглива до своєї статі?
Я не бачила таких жінок.
Але впевнена, що вони просто жахливі.
Міс Елізабет, не бажаєте пройтися кімнатою?
Правда ж, це дуже бадьорить,
коли довго сидиш, не змінюючи позу?
Хоча це не приклад освіченості.
Ви не приєднаєтеся до нас, містере Дарсі?
У вас може бути лише два мотиви, Керолайн,
у будь-якому разі я заважатиму.
Що він має на увазі?
Найпевніший спосіб розчарувати його - ні про що не питати.
Ні, поясніть, містере Дарсі.
Або ви вирішили прогулятися,
щоб обговорити свої таємниці,
або вирішили, що маєте більш привабливий вигляд,
коли ходите по кімнаті.
У першому випадку я вам стану на заваді.
А в другому - з цього місця я вас бачу значно краще.
Який жах.
Як нам його покарати?
Можна з нього посміятися.
Ні, містера Дарсі краще не дражнити.
Ви такий гордий, містере Дарсі?
А гордість, по-вашому, вада чи чеснота?
Не можу сказати.
Ми дуже хочемо знайти у вас вади.
Я не вмію пробачати
дурниці та образи.
Той, хто втратив мою повагу, не здобуде її знову.
То з вами краще не жартувати.
Дуже шкода, бо я люблю посміятися.
Гадаю, це ваша родинна риса.
Місіс Беннет, міс Беннет,
міс Беннет і міс Беннет, сер.
Боже, невже до нас з'їхалися
усі Беннети королівства?
Мені так подобається ця кімната.
Яке розкішне умеблювання.
Сподіваюся, ви нікуди звідси не поїдете, містере Бінглі.
У жодному разі. Я зачарований цим куточком.
А ви, Дарсі?
Він цілком підходить для відпочинку,
попри одноманітність місцевого товариства.
Одноманітність? Ні в якому разі.
Ми інколи кличемо на вечерю 24 родини.
Сер Вільям Лукас, наприклад, дуже достойний
і значно менш гордовитий, ніж ті, хто поступається йому за статусом.
Містере Бінглі, правда, що ви обіцяли
- дати бал тут, у Незерфілді? - Бал?
Прекрасний спосіб знайти нових друзів.
Ви можете запросити офіцерів на свій бал. Вони чудова компанія.
- Влаштуйте бал, будь ласка. - Кітті.
Щойно ваша сестра видужає, призначимо дату.
Я думаю, доволі нераціонально
знайомитися на балах.
Під час розумної бесіди люди
пізнаються краще, ніж у танці.
Справді, більш раціонально, але й нудно.
Дякую, Мері.
Який прекрасний багатий дім, правда, мої любі?
Другого такого в усьому графстві не знайдеш.
- Містере Дарсі. - Міс Беннет.
Ось і вона.
Містере Бінглі, я вам дуже вдячна.
Ви завжди бажана гостя у моєму домі, якщо вам буде кепсько.
Дякую за гарне товариство.
Я отримала велике задоволення.
Що ви. Це мені було приємно.
- Містере Дарсі. - Міс Елізабет.
А ще там був один із довгими віями, як у корови.
Бачили його? Він дивився прямо на мене.
Замовте для нас філе, Бетсі.
Але одне, у нас тут не монетний двір.
Сподіваюся, люба, у нас сьогодні буде гідна вечеря.
Я маю підстави чекати на вечір особливого гостя.
Його звати містер Коллінз. Наш жахливий кузен.
- Який усе успадкує. - Усе до крихти.
Навіть мій стілець від фортепіано перейде до містера Коллінза.
Коли?
Він може викинути нас, коли йому заманеться.
Але чому?
Бо маєток передається спадкоємцям чоловічої лінії.
Містер Коллінз, до ваших послуг.
Яка чарівна обстановка,
а картопля просто чудова.
Багато років я не куштував такої смачної картоплі.
Хто з моїх прекрасних кузин
заслужив похвалу за своє мистецтво?
Містере Коллінз, ми цілком можемо дозволити собі кухаря.
Прекрасно.
Я дуже радий, що маєток такий прибутковий.
Я удостоєний честі бути під опікою
леді Кетрін де Бург.
Гадаю, ви чули про неї?
Мій пасторський будиночок межує з її маєтком,
Розінгз-парк, і вона часом обдаровує своєю увагою
моє скромне житло, проїжджаючи його у своєму фаетоні.
Вона має сім'ю?
Одну доньку, спадкоємицю Розінгзу і досить великого маєтку.
Я часто казав леді Кетрін,
що її донька - природжена герцогиня,
вона наділена усіма рисами, властивими особам високого стану.
Дам тішать вишукані компліменти,
і я часто виказую своє шанування
її світлості такими милими дрібничками.
Я щасливий за вас, містере Коллінз,
ви наділені талантом лестити з такою делікатністю.
А ці дрібнички народжуються
під впливом миттєвого імпульсу,
чи ви їх вигадуєте наперед?
Вони виникають у відповідь на те, що відбувається,
і хоч інколи я займаюся
вигадуванням елегантних компліментів,
я надаю їм форму експромту.
Нікому й на думку не спаде, що вся ваша чемність відрепетирувана.
Я думав після вечері почитати вам годину чи дві.
Я привіз проповіді Фордайса,
де красномовно обговорюються проблеми моралі.
Вам знайомі проповіді Фордайса, міс Беннет?
Місіс Беннет, вам відомо,
що милістю леді Кетрін де Бург я отримав
досить велику парафію.
Мені відомий цей факт.
І я сподіваюся досить швидко
знайти гарну господиню, я хочу повідомити вам,
що старша міс Беннет привернула мою особливу увагу.
Містере Коллінз,
на жаль, я мушу
попередити вас про те, що старша міс Беннет
незабаром заручиться.
Заручиться?
Але міс Ліззі, наступна за віком і красою,
може будь-кому скласти відмінну партію.
Ви згодні, містере Коллінз?
Справді.
Вельми достойна заміна.
Містер Коллінз змусить
розчаруватися в усіх представниках своєї статі.
Ваша хустинка.
Містере Вікгем, який ви милий.
І мою хустинку підняв.
Ти свою навмисне зронила, Ліззі?
- Містер Вікгем - лейтенант. - Зачарований лейтенант.
Навіщо ви тут, Лідді?
Шукаємо стрічки.
Білі, для балу.
Може, пошукаємо їх разом?
- Добрий день, містере Джеймс. - Добрий день, міс Лідіє.
- Міс Беннет. - Я навіть не перебиратиму.
Я нічогісінько не тямлю в стрічках. Абсолютно.
Тільки упевнена в собі людина може зізнатися в цьому.
Але це правда. І в пряжках.
У пряжках я теж не тямлю.
Бідолашний. Ви, певно, ганьба всього полку.
- Посміховисько. - Куди ваші командири дивляться?
Повз мене.
Чин у мене невисокий, тож це неважко.
Ліззі, позич мені грошей.
Ти й так мені заборгувала, Лідді.
- Дозвольте мені. - Ні, містере Вікгем, будь ласка.
Я наполягаю.
- Як мені шкода французів. - Про що вони?
- Мені теж, які вони нещасні. - Не знаю.
- Дивіться, містер Бінглі. - Містере Бінглі!
Я саме їхав до вас.
Містере Бінглі, як вам мої стрічки для балу?
Вони чудові.
Вона теж. Самі погляньте. Просто розквітла.
Лідіє.
Не забудьте покликати містера Вікгема, він гордість нашої армії.
Лідіє, не можна запрошувати гостей на чужі бали.
Авжеж, ви мій гість, містере Вікгем.
Даруйте, леді. Вдалого дня.
То ви підете на бал у Незерфілд, містере Вікгем?
Можливо.
Чи давно містер Дарсі там гостює?
Близько місяця.
Вибачте, ви з ним знайомі?
З містером Дарсі?
Я змалку був вхожим у їхній дім.
Може, це вас здивує, міс Елізабет,
особливо якщо згадати холодність нашої зустрічі.
Сподіваюся, на ваші плани перебування у Меритоні
не вплине ваша неприязнь з цим джентльменом.
Ні, він мене не примусить поїхати.
Якщо він не бажає мене бачити, хай їде він,
а не я.
Мушу спитати, містере Вікгем,
у чому причина вашої ворожнечі з містером Дарсі?
Мій батько був у них управителем.
Ми провели разом дитячі роки.
Його батько ставився до мене як до сина.
Любив мене як сина.
У день його смерті ми були поряд.
З останнім подихом
його батько заповідав мені парафію в своїх землях.
Він знав, що я готував себе до служіння церкві.
Але Дарсі, попри його останню волю, віддав парафію іншому.
- Але чому? - Ревнощі.
Його батько...
Він любив мене більше, і Дарсі не пробачив.
- Яка жорстокість. - І ось я бідний піхотинець
при скромному чині, не вартий уваги.
Вдихни глибше.
Я більше не можу. Мені боляче.
Бетсі?
Бетсі!
І все одно я вважаю, що це непорозуміння.
Джейн, у тебе поганих людей не буває.
Як містер Дарсі міг так вчинити?
Я довідаюся правду у містера Бінглі
увечері на балу.
Якщо це брехня, нехай містер Дарсі сам спростує її.
А раніше, сподіваюся, я його не побачу.
Нещасний містер Вікгем.
Зовсім ні, Вікгем удвічі благородніший за Дарсі.
І танцює вдвічі охочіше, сподіваюся.
Ось вони. Дивіться.
Приїхала Джейн Мартін.
Я дуже рада
- знову вас бачити, містере Бінглі. - Місіс Беннет.
- Міс Бінглі. - Ви чарівні.
Мені дуже приємно бачити вас.
Як і мені.
Як ваші справи?
Міс Елізабет, ви когось шукаєте?
Ні, що ви.
Я просто захоплююся цим розкішним балом.
Дуже гарно, містере Бінглі.
Добре.
Могли б обмінятися компліментами із містером Бінглі.
Мушу сказати, я ніколи не бачила приємнішого джентльмена
за все моє життя.
Ви помітили, як він упадає за нею?
Люба Джейн. Усе віддасть заради блага своєї сім'ї.
- Шарлотто. - Ліззі.
Ти не бачила містера Вікгема?
Ні, можливо, він поїхав.
Ліззі. Містера Вікгема тут немає.
Очевидно, його затримали.
Як затримали? Він має бути тут.
Он ви де.
Містере Коллінз.
Прошу, зробіть мені ласку, міс Елізабет.
Я не знала, що ви танцюєте, містере Коллінз.
Не думаю, що така невинна розвага
несумісна з обов'язками служителя церкви.
Тим паче кілька людей, у тому числі її милість,
також похвалили мою легку ходу.
Схоже, твого містера Вікгема
викликали у справах до міста.
Ясна річ, танці для мене особливої ваги не мають,
але я...
Але я готовий піти на це, аби завоювати увагу...
Завоювати увагу своєї дами.
Хоча подейкують, що він хотів...
увагу своєї дами...
Що він міг би не бути зайнятим,
якби не...
Якби в Незерфілді
не було одного джентльмена.
Це моя основна мета.
Якого навряд чи можна назвати джентльменом.
Дозвольте з властивою щирістю
сказати, що я хотів би провести вечір біля вас.
Подаруєте мені танець, міс Елізабет?
Прошу.
Я погодилася танцювати з містером Дарсі?
Гадаю, він справить враження люб'язного джентльмена,
що мене геть не влаштовує,
адже я заприсяглася його зневажати.
- Люблю цей танець. - Так. Дуже енергійний.
Ваша черга щось сказати, містере Дарсі.
Я похвалила танець, ви можете зазначити
розмір кімнати чи кількість пар.
Я готовий підтримати будь-яку тему.
Тільки скажіть, що ви хотіли б почути.
Цієї репліки поки що достатньо.
У відповідь дозвольте зауважити, що приватні бали
значно приємніші за громадські.
Тепер можна й помовчати.
Ви звикли розмовляти під час танцю?
Ні.
Ні, я волію залишатися мовчазною.
Це допомагає отримати більше задоволення від балу.
Скажіть, ви з сестрами часто ходите в Меритон?
Так, ми часто ходимо в Меритон.
Це прекрасна можливість познайомитися з новими людьми.
Ми з вами зустрілися під час приємного спілкування
з нашим новим знайомим.
Містер Вікгем наділений рідкісним умінням
знаходити нових друзів.
Але здатність утримати їх вельми сумнівна.
Його спіткало нещастя втратити вашу дружбу.
І, певно, він її ніколи не поверне?
На жаль. Чим викликане ваше запитання?
Намагаюся зрозуміти вас, містере Дарсі.
- Вам це вдається? - Анітрохи.
Думки щодо вас такі різні, що я збентежена.
Я допоможу вам знайти правдиву думку на майбутнє.
Чи це не містер Дарсі з Пемберлі?
Гадаю, так.
Я маю привітатися з ним.
- Але, сер... - Він племінник моєї
патронеси, леді Кетрін.
Містере Коллінз, він сприйме це як зухвалість.
Містере Дарсі.
Добрий вечір.
Цікавих родичів ви маєте, міс Елізабет.
Здається, у нас є спільна знайома -
леді Кетрін де Берг?
Мері, люба, ти вже достатньо потішила наш слух.
Інші леді теж хочуть показати себе.
Вона була у мене змалку, але померла.
Зараз у мене сірий кінь.
Звісно, Керолайн краще тримається в сідлі, ніж я, визнаю.
Так, цей союз буде вигідним для всіх.
Якщо моя Джейн вийде за нього,
її сестри зможуть познайомитися з багатими молодиками.
Мої рідні почали змагання,
хто найбільше покаже себе з поганого боку.
Добре, хоч містер Бінглі цього не помічає.
Здається, він захопився.
А чи захоплюється Джейн?
Мало людей, які здатні кохати
без заохочень іншої сторони.
Бінглі справді захопився нею,
але чи стане йому духу піти вперед, якщо вона не допоможе?
Але вона просто скромна.
Її прихильність не помітить тільки сліпий.
Закохуючись, сліпнуть усі.
Він не знає її так добре, як ми з тобою.
Їй треба швидше завоювати його серце.
А закохатися вона зможе
і після заміжжя.
Таке відчуття, що хтось пуститься в танок так,
що всі ми муситимемо за ним бігати.
Боже.
Я дуже перепрошую. Мені дуже шкода.
Пробачте мені.
Мері.
Заспокойся.
- Я цілий тиждень репетирувала. - Знаю, люба.
Ненавиджу бали!
Містере Беннет, прокиньтеся.
Я ще ніколи так добре не проводила час.
Чарльзе, не вірю, що це серйозно.
Не мине й трьох місяців,
як у Незерфілді буде весілля, от побачите, містере Беннет.
Містере Беннет!
Мері, облиш.
Дякую, містере Гілл.
Місіс Беннет,
я сподівався отримати ваш дозвіл
поговорити віч-на-віч із міс Елізабет
сьогодні вранці.
Так. Звичайно.
Ліззі з радістю поговорить із вами.
Усі нагору.
Містер Коллінз бажає поговорити з вашою сестрою
віч-на-віч.
Містер Коллінз не може сказати мені
- нічого, що слід приховувати. - Не кажи дурниць, Ліззі.
Мені треба, щоб ти залишилася тут.
Усі інші, швидко у вітальню.
- Містере Беннет? - Але...
Швидше.
Джейн.
Джейн, будь ласка, ні.
- Джейн? - Джейн.
Тату, залиштеся.
Люба міс Елізабет,
моя увага до вас надто очевидна, щоб її не помітити.
Майже одразу, як я зайшов у цей дім,
я зрозумів, що саме вам судилося стати моєю майбутньою дружиною.
Та перш ніж дати волю почуттям,
дозвольте мені сказати про мотиви цього кроку.
По-перше, служитель церкви
має бути прикладом для пастви у сімейних справах.
По-друге, я переконаний, що шлюб зробить мене щасливим.
І по-третє, це порадує
мою шановну патронесу, леді Кетрін,
яка радить мені одружитися.
Я приїхав до Лонгборна, щоб пошукати дружину
серед дочок містера Беннета
у домі, який має перейти мені у спадок,
і такий союз, я впевнений,
ощасливив би усіх.
І тепер мені не залишається нічого іншого,
крім того як у найвишуканіших словах запевнити вас
у силі своїх почуттів.
Містере Коллінз.
І зауважити, що мої вуста не зронять жодного слова
про відсутність посагу.
Ви квапитеся, сер. Я ще не дала відповідь.
Додам, що леді Кетрін неодмінно схвалить мій вибір,
коли я їй розповім про вашу скромність, ощадливість
та інші чесноти.
Сер, мені дуже лестить ваша пропозиція, та я змушена її відхилити.
Я знаю, леді прагнуть приховати...
Містере Коллінз, я кажу серйозно.
Ви не зможете принести щастя мені, і я впевнена,
що не принесу щастя вам.
Тішу себе тим, кузино, що ваша відмова -
не більше ніж прояв делікатності.
І вам слід звернути увагу на той факт,
що ваші очевидні чесноти
можуть не привернути увагу
- інших претендентів. - Містере Коллінз.
Тому я дійшов висновку,
що своєю невпевненістю ви прагнете більше запалити мене...
Сер.
що, як відомо, властиво вишуканим паннам.
Сер.
Я не належу до тих леді, які мучать шановних джентльменів.
Зрозумійте, я не стану вашою дружиною.
Що за дурне, вперте дівчисько.
Не хвилюйтеся, містере Коллінз.
Ми залагодимо це невеличке непорозуміння.
Ліззі!
Містере Беннет.
Ми розгублені.
Ви повинні переконати Ліззі вийти заміж за містера Коллінза.
Містер Коллінз запропонував Ліззі шлюб.
Але вона йому відмовила.
І тепер ми боїмося, що містер Коллінз відмовиться взяти шлюб із нею.
- Що я маю робити? - Поговоріть із нею.
Негайно.
Скажіть їй, що ви наполягаєте на шлюбі.
Тату, будь ласка.
- Ти отримаєш цей будинок. - Я не вийду за нього.
І врятуєш своїх сестер.
Я не можу.
Іди до нього і скажи, що забираєш свої слова назад.
- Ні! - Подумай про рідних!
Ви мене не примусите!
Містере Беннет, скажіть щось!
Що ж,
твоя мати наполягає на вашому шлюбі з містером Коллінзом.
Так, або я не хочу її бачити.
Ліззі, з цієї хвилини
ти мусиш втратити когось із батьків.
Хто тебе утримуватиме, коли батько помре?
Твоя мати не захоче бачити тебе, якщо ти не вийдеш заміж за Коллінза,
а я не гляну на тебе, якщо вийдеш.
- Містере Беннет! - Дякую, тату.
Невдячне дівчисько.
Віднині я відмовляюся говорити з тобою!
Я й зараз не відчуваю задоволення.
Жодна людина у цьому домі
не бачить мої змучені нерви.
Джейн.
Що сталося?
Джейн?
Міс Джейн Беннет, Лонгборн, Гартфордшир.
Я не розумію, що змусило його поїхати з Незерфілду.
І чому він не знає, коли повернеться?
Прочитай. Я не заперечую.
«Містер Дарсі їде зустрітися з сестрою,
нам теж треба її побачити.
Загальновідомо, що Джорджіана Дарсі -
зразок краси, елегантності та вихованості,
сподіваюся, я скоро зможу назвати її своєю сестрою».
Запитань нема.
Керолайн побачила, що її брат закоханий у тебе,
і вирішила наповнити його серце симпатією до іншої.
Вона не здатна нікого обманювати.
Більше схоже на те, що він мене не кохає.
Він кохає тебе, Джейн. Не здавайся.
Їдь до наших тітки й дядька у Лондон,
він одразу примчить, коли довідається про твій приїзд.
Переказуй моїй сестрі вітання
та дуже її не обтяжуй, люба.
Бідолашна Джейн.
Але жінкам подобається час від часу розбивати собі серця.
Це дає їм поживу для роздумів
і чимось вирізняє їх з-поміж подруг.
Ваші слова підтримали її, тату.
Настане й твоя черга, Ліззі.
Ти відмовила Коллінзу.
Тепер можеш потрапити на гачок до когось іншого.
Подумай про містера Вікгема.
Він красень і підійде на цю роль.
Тату.
А твоя дбайлива матінка
буде цьому рада.
- Шарлотто. - Моя люба Ліззі.
Я хочу сказати тобі новину.
Містер Коллінз і я заручилися.
- Заручилися? - Так.
І ви одружитеся?
Звичайно, Ліззі, навіщо тоді заручатися?
Боже, Ліззі, не дивися на мене так.
Немає причин,
які завадили б мені знайти щастя із ним.
- Але він смішний. - Припини.
Не кожна може дозволити собі романтику.
Я матиму зручний дім та захист.
- Є за що йому дякувати. - Шарлотто...
Мені 27 років.
Я не маю ні грошей, ні перспектив.
Я вже зараз обтяжую своїх батьків.
І мені страшно.
Не суди мене, Ліззі.
Не смій.
Люба Шарлотто, дякую за твого листа.
Я дуже рада, що тобі сподобався будинок, обстановка і усе довкола,
також приємно, що леді Кетрін доброзичлива до тебе.
Не тільки ти покинула нас: Джейн у Лондоні,
військових перевели на північ разом із містером Вікгемом,
і мушу сказати, що вид, який відкривається переді мною, похмурий.
Тож я радо зроблю послугу, про яку ти мене просиш,
і навідаю тебе, коли тобі буде зручно.
Ласкаво просимо до нашої скромної оселі.
Дружина наполягає, щоб я багато часу проводив у саду
задля зміцнення здоров'я.
Любий, наша гостя втомилася в дорозі.
Я планую зробити тут деякі зміни.
Наприклад, посадити липи.
Гадаю,
будь-яка юна леді була б щаслива поратися у такому домі.
Тут ми можемо побути самі.
Ця кімната виключно для мого користування.
Ліззі, як приємно жити у власному будинку.
Шарлотто, іди-но сюди.
- Що сталося? - Шарлотто!
Знову свиня втекла?
Це ж леді Кетрін. Іди сюди, Ліззі.
Прекрасна новина.
Леді Кетрін де Бург запрошує нас сьогодні ввечері
відвідати Розінгз.
Чудово.
Люба кузино, можеш не хвилюватися щодо вбрання.
Одягни найкраще з усього, що ти привезла.
Леді Кетрін не проявляє відрази до справжньої скромності.
Найбільш вражаюче видовище у всій Європі, чи не так?
Саме скло коштувало £20 000.
Ходімо.
Я думаю, трохи згодом пограємо в карти.
Ваша світлосте.
Міс де Бург.
Ви, певно, Елізабет Беннет?
Так, ваша світлосте.
Це моя донька.
Як чудово з вашого боку
- запросити нас на вечерю. - Тільки килим коштував £300.
Містере Дарсі.
Що ви тут робите?
Містере Дарсі, не сподівався на таку честь зустріти вас.
Міс Елізабет, я гостюю в цьому домі.
Ви знайомі з моїм племінником?
Так, мадам, я мала нагоду
познайомитися з ним у Гартфордширі.
Полковник Фіцвільям. Доброго дня.
Містере Коллінз, ви не повинні сидіти поряд із дружиною. Пересядьте.
Туди.
Гарві, подайте рибу.
Сподіваюся, ваші рідні при доброму здоров'ї, міс Елізабет.
Так, дякую.
Моя старша сестра зараз у Лондоні,
можливо, ви зустрічалися.
На жаль, не мав честі.
Ви граєте на фортепіано, міс Беннет?
Так, мадам, але не дуже добре.
Малюєте?
Ні, не малюю.
А хто з ваших сестер малює?
- Ніхто. - Дуже дивно.
Мабуть, ви не мали можливості.
Вашій матінці слід було
щовесни посилати вас у Лондон.
Моя матінка була б не проти, але мій батько не любить Лондон.
А гувернантку ви вже відпустили?
Її в нас не було.
Не було?
П'ятеро дівчат виховували без гувернантки?
Уперше чую.
Ваша мати, мабуть, поклала життя на вівтар вашої освіти.
Зовсім ні, леді Кетрін.
А ваші менші сестри вже виходять у товариство?
Так, мадам, усі.
Як? Усі п'ятеро водночас?
Дуже дивно. А ти лише друга.
Менші виведені у товариство, перш ніж старші встигли вийти заміж.
Певно, ваші менші сестри ще зовсім юні.
Так, найменшій ще немає 16-ти.
Але було б несправедливо позбавляти розваг
менших дівчат,
бо старші не встигли вийти заміж.
Навряд чи це зміцнить сестринську любов.
Чесно кажучи,
ви висловлюєтеся рішуче як для такої юної особи.
Цікаво, скільки вам років?
Оскільки мої менші сестри вже дорослі,
я навряд чи можу назвати свій вік.
Міс Беннет, будь ласка, пограйте нам.
Ні, що ви.
Музика - моя пристрасть.
Сумніваюся, що у всій Англії
знайдеться хтось, хто любить музику більше за мене
і має таку здібність до неї.
Якби я навчалася,
то стала б великим музикантом.
Як і Енн,
якби не її слабке здоров'я.
Леді Кетрін, я не страждаю від оманливої сором'язливості.
Коли я кажу, що погано граю...
Ліззі, ну ж бо,
її світлість цього хоче.
Дякую.
Як успіхи у Джорджіани, Дарсі?
- Вона дуже добре грає. - Головне - практика.
Без належної старанності досконалості не досягти.
Я казала про це місіс Коллінз.
Оскільки свого фортепіано ви не маєте,
можете приходити до Розінгзу
і грати на інструменті у кімнаті економки.
Дякую, ваша світлосте.
Ви нікому не заважатимете у тій частині будинку.
Ви хочете засоромити мене, містере Дарсі,
підійшовши послухати мене,
але я не боюся, навіть якщо ваша сестра відмінно грає.
Я вас досить добре знаю, міс Елізабет,
щоб усвідомити марність спроб збентежити вас.
Як мій друг поводився у Гартфордширі?
Вам це цікаво?
Приготуйтеся почути жахливу правду.
Уперше ми зустрілися з ним на балу,
де він зовсім не танцював.
Хоча там бракувало джентльменів,
і багато леді сиділи, чекаючи на кавалера.
Я ні з ким не був знайомий.
Так, адже на балах не можна знайомитися.
Фіцвільяме, ви мені потрібні.
Я не маю вашого таланту
так легко говорити з людьми, яких уперше бачу.
Послухайте вашу тітку та практикуйтеся.
Люба Джейн...
Містере Дарсі.
Будь ласка, сідайте.
На жаль, містер і місіс Коллінз пішли у село у справах.
Який чарівний будинок.
Мабуть, моя тітка постаралася,
коли тут з'явився містер Коллінз.
Мабуть.
Вона не могла б знайти людину більш вдячну.
- Бажаєте чаю? - Ні, дякую.
До побачення, міс Елізабет. Я радий зустрічі.
Що ти зробила з бідолашним містером Дарсі?
Сама не знаю.
Кожна душа мусить мати вчителя,
до якого вона може звернутися по розраду в мить страждань.
Є багато благ, які можуть дати нам інші,
але які ми самі отримати не можемо.
Особливо ті блага,
які найлегше отримувати через близькість.
Прошу вибачення.
Через близькість поглядів та дружбу.
Людина, наділена відчуттям власної гідності,
піде вам назустріч, відкриє серце у той час,
коли ворог поставиться до вас...
Ви довго будете у Кенті, полковнику?
Поки Дарсі не схоче поїхати, я в його повній владі.
Абсолютно усі у його повній владі.
Йому потрібна дружина, над якою можна володарювати.
Його обраниці пощастить.
Невже?
Дарсі - втілення вірності.
Я чув, що він надав
дуже своєчасну допомогу одному своєму другові.
Правда?
Він застеріг його від необдуманого весілля.
Кого саме?
Свого друга Чарльза Бінглі.
А містер Дарсі повідомив причину свого втручання?
Наречена викликала вельми серйозні сумніви.
Які сумніви?
Вона не мала посагу?
Здається, її сім'я не відповідала вимогам.
І тому він їх розлучив.
Гадаю, що так. Мені відомо лише це.
і тому кожен чоловік
має думати про себе...
Міс Елізабет.
Я втратив багато сил на боротьбу, але марно.
Останні місяці були для мене тортурами.
Я приїхав у Розінгз з єдиною метою - побачити вас.
Мені треба було вас побачити.
Всупереч здоровому глузду, сподіванням мого батька,
нерівності, що є між нами, я вирішив
відкинути всі сумніви і просити
припинити мою агонію.
- Я вас не розумію. - Я вас кохаю.
Дуже палко.
Прошу вас прийняти мою руку й серце.
Сер, я добре розумію, як вам нелегко,
і мені шкода, що завдала вам болю.
Повірте, я не хотіла цього.
- Це ваша відповідь? - Так, сер.
Ви смієтеся з мене?
- Ні. - Відкидаєте мене?
Я впевнена, що почуття, які приглушили здоровий глузд,
легко поступляться своїми позиціями.
Я можу спитати, чому
ви не надали своїй відмові ввічливої форми?
Дозвольте і мені спитати,
чому ви сказали, маючи на меті образити мене,
що покохали
- всупереч здоровому глузду? - Ні, повірте...
Якщо це неввічливо, прошу вибачення.
Але у мене є інші причини.
Які причини?
Гадаєте, я зможу стати дружиною людини,
яка зруйнувала, можливо, назавжди,
щастя моєї любої сестри?
Ви ж не станете заперечувати, містере Дарсі?
Що ви розлучили юних закоханих,
і ваш друг викликав осуд товариства за легковажність,
а моя сестра - глузування через її нездійснені мрії.
Хіба не через вас вони зараз нещасні?
Я цього не заперечую.
Як ви могли?
Я вважав, ваша сестра байдужа до нього.
Байдужа?
Я спостерігав за ними
і зрозумів, що він її любить більше.
Вона сором'язлива.
Бінглі теж,
і він подумав, що її почуття неглибоке.
- Ви його переконали. - Задля його добра.
Моя сестра і мені не показує свої почуття!
Я думаю, ви вирішили, що його статок зіграв свою роль...
Ні! Я не звинувачував вашу сестру у безчесті!
- Всупереч... - Чому?
Загальній думці, що вигідний шлюб...
- Вона справила таке враження? - Ні!
Ні, але мушу зазначити,
що ваша сім'я зіграла свою роль.
Ми надто бідні?
Але містера Бінглі це не хвилювало.
- Річ не в цьому. - А в чому?
У відсутності такту,
яку показала ваша мати, ваші молодші сестри,
а інколи і ваш батько.
Перепрошую.
Вас і вашої сестри у цьому списку немає.
А чим завинив містер Вікгем?
Містер Вікгем?
Чому ви завдали йому кривди?
Який інтерес до долі цього джентльмена.
Він розповів мені про свої нещастя.
Так, його нещастя дуже великі.
Те, що ви зламали йому життя, викликає у вас сарказм?
Он якої ви думки про мене?
Дякую за вашу щирість.
Ви пробачили б мені, якби я
- не зачепив вашу гордість... - Мою гордість?
через сумніви щодо почуттів до вас.
А ви думали, мене тішитиме
союз із людиною нижчого стану?
І це слова джентльмена?
З першої ж миті я побачила
вашу пихатість, зневагу до почуттів
інших людей,
якби ви були єдиним чоловіком на землі,
і тоді б ви не змогли умовити мене вийти за вас.
Даруйте, мадам, що забрав у вас стільки часу.
Хочу залишити вам оце.
Я не повторю слів, які викликали таку бурю,
дозвольте лише відповісти на два звинувачення проти мене.
Мій батько любив містера Вікгема як сина.
Він залишив йому парафію.
Але після смерті батька містер Вікгем
відмовився прийняти сан.
Він зажадав компенсації, яка була виплачена,
він успішно розтратив її за кілька тижнів.
Він написав мені листа, вимагав грошей, а отримавши відмову,
припинив усі стосунки із нашою сім'єю.
Минулого літа він знову з'явився у нашому житті,
клявся в коханні до моєї сестри
і навіть умовляв її втекти з ним.
У неї спадок у £30 000.
Та коли стало відомо,
що він не отримає з її посагу ані пенні,
він зник.
Я не в стані описати, у якому відчаї була Джорджіана.
Їй було лише 15 років.
Стосовно вашої сестри та містера Бінглі.
Можливо, мотив, який керував мною, не видався вам переконливим,
але я бажав допомогти другові.
Ліззі?
Все гаразд?
Сама не знаю.
Ліззі, ти так вчасно приїхала.
Твої дядько й тітка саме привезли Джейн із Лондона.
- Як Джейн? - Вона у вітальні.
Я забула його, Ліззі.
Якщо він пройде повз, я не помічу.
У Лондоні про все забуваєш.
- Джейн. - Справді.
Там стільки різних розваг.
А що у Кенті?
Нічого.
Розваг там немає.
Ліззі. Скажи мамі, скажи!
Кітті, не влаштовуй сцен.
- Чому вона і мене не запросила? - Бо не могла собі дозволити.
- Бо їй зі мною цікавіше. - Кітті, що сталося?
- Я не гірша за Лідію. - Я теж хочу у Брайтон.
- І я на два роки старша. - Їдьмо всі.
Лідію запросили у Брайтон із Фостерами.
Морські купання підуть мені на користь.
Я щодня вечерятиму з офіцерами.
Благаю, тату, не відпускайте її.
Лідді не вгамується, доки не покаже себе
на публіці,
а ми не зможемо надати їй таку можливість,
враховуючи скрутні обставини.
Якщо ви її не вгамуєте, тату,
то їй загрожує
репутація дурної кокетки,
а це буде ганьба для нашої сім'ї.
А Кітті піде слідом за нею, як завжди.
Ліззі, поки Лідія не поїде, цей дім не знатиме спокою.
Спокою. Невже вас більше нічого не цікавить?
Полковник Фостер - розумна людина.
Він збереже її від серйозних неприємностей.
А бідність збереже її від мисливців на посаг.
- Тату, це небезпечно. - Я певен,
офіцери знайдуть жінок, більш гідних їхньої уваги.
Матимемо надію, що перебування у Брайтоні
розвінчає її самовпевненість.
У будь-якому разі, вона навряд чи стане гіршою.
А коли так,
нам доведеться посадити її на замок до смерті.
Ліззі, люба, ми запрошуємо тебе поїхати з нами.
Звісно, Пік - не Брайтон,
офіцерів там значно менше,
що може вплинути на твоє рішення.
Поїдемо разом у Пік, Ліззі, подихаємо чистим повітрям.
Краса природи.
Що таке людина порівняно з горами?
Повірте мені, люди гинуть через свою пихатість та дурість.
Якщо вони доброзичливі,
то легко піддаються впливу.
Обережно, дівчинко, звідки у твоїх словах стільки гіркоти?
У Розінгзі я бачила містера Дарсі.
Чому ти раніше мені не сказала?
Він говорив про містера Бінглі?
Ні.
Не говорив.
Що таке людина порівняно з горами?
Або каретами, що не ламаються.
А де саме ми зараз?
Гадаю, неподалік від Пемберлі.
- Маєтку містера Дарсі? - Його.
Кажуть, у його озері повно риби. Я хотів би глянути.
Ні, не треба.
Він такий...
Я хочу сказати, такий...
- Який? - Такий багатий.
Ліззі, серденько, що за снобізм?
Не любити містера Дарсі через його багатство.
У цьому немає його провини.
До того ж, його не буде вдома.
Поважні джентльмени завжди в роз'їздах.
Боже мій.
Не відставай.
Ваш хазяїн зараз удома?
На превеликий жаль, ні, хоча він любить тут бувати.
Коли він одружиться, ви бачитимете його частіше.
Так, мадам, але я не знаю, коли це буде.
Він схожий на свого батька.
І дуже щедрий.
Коли мій чоловік захворів, містер Дарсі допоміг нам.
Він не здіймав зайвого галасу.
Просто відрядив до мене слуг.
Це він, містер Дарсі.
Гарне обличчя.
Ліззі, є схожість з оригіналом?
Ця юна леді знає містера Дарсі?
Трохи.
Він вродливий, чи не так, міс?
Так.
Це правда.
Це його сестра, міс Джорджіана.
Вона вдома?
Міс Елізабет!
Я думала, ви у Лондоні.
Ні.
Не в Лондоні.
Ні.
- Ні, приїхав на день раніше. - Ми не заїхали б,
- якби знали, що ви тут. - Я хотів дещо обговорити зі стюардом.
Я в Дербіширі з дядьком та тіткою.
Сподіваюся, вам тут подобається?
Дуже.
- Завтра ми їдемо у Метлок. - Завтра?
Ви зупинилися у Лембтоні?
Так. У «Троянді й короні».
Так.
Даруйте за вторгнення.
Нам сказали, що дім відкритий для відвідувачів. Я не знала...
- Можна відвезти вас у селище? - Ні.
- Я люблю гуляти пішки. - Так.
Так, я знаю.
Бувайте, містере Дарсі.
Сюди, сер.
Ви точно не хочете приєднатися?
- Усього найкращого. До побачення. - До побачення.
Ліззі, ми щойно бачилися із містером Дарсі.
Ти не сказала, що бачила його.
Він запросив нас завтра на обід.
Він був такий чемний, чи не так?
- Дуже чемний. - Ти його не таким описувала.
До нього на обід?
Коли він говорить, його обличчя стає таким приємним.
Ти не проти затриматися тут на день?
Він хоче познайомити тебе зі своєю сестрою.
Сестрою?
Міс Елізабет!
Моя сестра, міс Джорджіана.
Мій брат стільки про вас розповідав.
Я думаю, ми з вами подружимося.
Дякую.
У вас чудовий інструмент.
Його брат подарував. Хоча не слід було.
- Слід. - Добре, я згодна.
Її так легко переконати.
Ваш бідолашний брат колись був змушений
терпіти мою гру цілий вечір.
Він сказав, що ви непогано граєте.
Тоді він свідомо збрехав.
Ні, я сказав: «Досить непогано».
«Досить непогано», - це інша річ. Я згодна.
Містере Гардінер,
- ви любите рибалити? - Дуже, сер.
Я запрошую вас порибалити на озері сьогодні вдень.
Там багато риби,
і її давно ніхто не тривожив.
Буду радий.
Ви граєте у чотири руки, міс Елізабет?
Тільки на вимогу.
Братику, ти маєш попросити її.
Прекрасна риболовля, чудове товариство. Який гарний юнак.
Дуже вам дякуємо, містере Дарсі.
Вам лист, мадам.
Від Джейн.
У мене жахлива новина.
Лідія втекла...
з містером Вікгемом.
Вони поїхали з Брайтона бозна-куди.
Вона без грошей, без зв'язків.
Тепер вона зникла.
Це моя провина.
Я мав викрити Вікгема раніше.
Ні.
Ні, це я у всьому винна.
Я могла запобігти цьому,
відкривши правду сестрам.
Що вже зробили для її повернення?
Батько поїхав до Лондона.
Але я розумію, що це даремно.
Немає жодної надії.
Я можу допомогти?
Ні, сер, надто пізно.
Це справді серйозно.
Я мушу йти. До побачення.
Слід негайно вирушати.
Ми з містером Беннетом маємо знайти Лідію,
перш ніж вона остаточно зганьбить нашу родину.
І як ці Фостери не наглянули за нею?
Я завжди казала, що вони не можуть дати їй ради.
- Вона у біді. - Ми всі в біді.
Хто тепер ожениться із вами, знаючи, що ваша сестра - легковажна жінка?
Бідолашний містер Беннет має битися із віроломним Вікгемом
і загинути від його руки.
Він ще його не знайшов, мамо.
Його тіло не встигне захолонути, як містер Коллінз вижене нас.
Не побивайтеся так, мамо.
Дядько вирушив до Лондона, щоб допомогти із пошуками.
Лідії відомо, що я підриваю свої останні нерви.
Мене мучать спазми й судоми.
Моя Лідія.
Дитя моє.
Як вона могла так вчинити зі своєю матусею?
- Ти не повинна цього робити. - Ти як маленька.
Кітті, віддай листа.
- Ні! - Кому він адресований?
Татові.
Почерк дядька.
Тату, тобі лист!
- Дайте передихнути. - Це від дядька.
- Він їх знайшов. - Вони одружилися?
- Не розберу почерк. - Дозвольте мені!
Вони одружаться?
За умови, що тато видаватиме £100 щорічно на її утримання.
- Це умова Вікгема. - £100?
- Ви погодитеся, тату? - Ще б пак.
Хтозна, скільки вже дав йому ваш дядько.
Ви про що, батьку?
Ніхто при пам'яті не одружиться із Лідією,
спокусившись такою дрібницею, як £100 на рік.
Мабуть, ваш дядько розщедрився.
Гадаєш, він дав йому багато?
Вікгем був би дурнем, якби погодився на менше ніж £10 000.
- £10 000? Боже. - Батьку!
Лідія вийшла заміж.
Їй лише 15.
Клич слуг, Кітті.
Я негайно мушу розповісти про все леді Лукас.
Уявляю її обличчя.
І скажи слугам, що вони отримають пунш.
Це заслуга дядька, мамо.
Він має допомагати нам.
Він багатший за нас і бездітний.
Донька заміжня!
Невже ви думаєте лише про це?
От будуть у тебе п'ятеро доньок, Ліззі,
побачимо, які у тебе будуть думки,
можливо, ти мене зрозумієш.
Якби ви знали, який він.
- Лідіє! - Мамо!
Ми проїздили повз екіпаж Сари Сімс.
Я навмисне зняла рукавичку і виставила руку так,
щоб вона побачила обручку.
Тоді вклонилася і посміхнулася, наче нічого не сталося.
Сара Сімс.
Мабуть, вона була не така радісна, як ти.
Мамо!
Вам усім треба їхати у Брайтон,
чудове місце для пошуків чоловіка.
- Сподіваюся, і вам пощастить. - Лідіє.
Я хочу знати усі подробиці, Лідіє, люба.
- Мама! - Яка краса.
Наш підрозділ розквартирований на півночі, сер.
Радий це чути.
Біля Ньюкасла. Ми вирушаємо через два дні.
- А мені з вами можна? - Це не обговорюється.
У понеділок зранку зчинилася така метушня.
Не хочу про це чути.
Тітонька повчала мене,
наче проповідь читала.
- Вона була вкрай нелюб'язна. - І ти не зрозуміла причини?
Я не чула жодного слова, все думала про свого любого Вікгема.
Я дуже хотіла знати, чи одягне він до церкви свій синій мундир.
У Північній Англії, думаю, прекрасні пейзажі.
А потім дядечка просто з церкви викликали у якихось справах,
і я думала: «Хто буде у нас шафером, якщо він не прийде?».
На щастя, він повернувся, інакше попросили б містера Дарсі,
а він мені не подобається.
Містер Дарсі?
Я забула.
Мені заборонили про нього згадувати.
Містер Дарсі був на вашому весіллі?
Саме він нас знайшов.
Дав Вікгему відступне, оплатив весілля і все інше.
Та нікому не кажи. Він просив мене мовчати.
- Містер Дарсі? - Припини, Ліззі.
Містер Дарсі не такий зарозумілий, як ти часом.
Скажи Кітті не витріщатися на містера Вікгема,
твій тато витріщається за обох.
Кітті, ти бачила мою обручку?
Пиши частіше, моя люба.
Заміжня жінка має не так багато часу на листи.
Авжеж.
Коли я вийшла заміж за твого батька,
я постійно була зайнята!
А сестри можуть писати мені.
Їм однаково нема чого робити.
Що може бути сумніше за прощання з дітьми?
Без них почуваєшся такою самотньою.
На все добре.
Бувай, Лідіє. На все добре, містере Вікгем.
Бувай, Кітті. Бувай, тату.
Не розумію, навіщо твоєму батькові стільки чорнила.
Місіс Беннет.
Ви вже чули новину?
Містер Бінглі повертається у Незерфілд.
Містер Бінглі?
Місіс Ніколз щойно замовила свинячий окіст.
Вона чекає його завтра.
Завтра?
Мені до нього байдуже. Містер Бінглі для нас не існує.
Я певна, що більше ніколи не захочу його побачити.
Тож не обговорюватимемо цю новину.
А ви точно знаєте, що він приїздить?
Так, мем. Гадаю, що сам.
Його сестра лишається в місті.
І що?
Не уявляю, звідки він взяв, що нам це цікаво.
Ходімо, дівчата.
Ходімо швидше додому, Мері,
розповімо містерові Беннету про нахабство цього юнака.
Хай тільки з'явиться.
Усе гаразд, Ліззі. Я...
Я навіть рада, що він приїде сам,
отже, ми можемо не побачитися.
Не те що я боюся за себе.
Мене лякають зауваження інших.
Вибачте.
Він тут! Біля дверей!
Містер Бінглі!
Містер Бінглі? Господи!
Усі поводьтеся природно.
У жодному разі не виказуйте інтересу.
- З ним ще хтось. - Мамо.
Містер Як-його. Той павич.
Містер Дарсі!
Яке нечуване нахабство! Як він може сюди приходити?
Не хвилюйся, Джейн.
Мері, прибери це негайно. Знайди собі краще заняття.
Боже! Я зараз зомлію, я знаю.
Кітті!
- Кітті! - Цьому тут не місце.
Мері, стрічки.
Мері, сідай. Мері!
Містер Дарсі і містер Бінглі, мадам.
- Доброго... - Ми такі раді бачити вас знову,
містере Бінглі.
Відколи ви поїхали, у нас стільки всього сталося.
Міс Лукас вдало вийшла заміж.
І моя донька теж.
Мабуть, ви читали в газетах про цю подію,
хоча вона не отримала правильного висвітлення.
Короткі статті, про сім'ю ні слова.
Так, я чув про це. Вітаю вас.
Але мені так важко було прощатися із моєю Лідією.
Містера Вікгема перевели до Ньюкасла, в таку далечінь.
Ви надовго у наші місця, містере Бінглі?
На кілька тижнів. На полювання.
Якщо ви перестріляєте всіх птахів у себе, містере Бінглі,
можете полювати тут скільки забажаєте.
Дякую.
Містер Беннет прийме вас із задоволенням,
він залишить вам усю найкращу дичину.
Чудово.
Як ви, містере Дарсі?
Дякую, добре.
Сподіваюся, погода не підведе.
Я завтра повертаюся в місто.
Так швидко?
У моєї Джейн чарівний вигляд,
чи не так?
Так, авжеж.
Що ж, ми мусимо йти.
Дарсі.
Був радий бачити вас усіх знову. Міс Елізабет.
- Міс Беннет. - Приїздить іще.
Минулої зими у місті
ви обіцяли прибути на нашу сімейну вечерю.
Бачите, я не забула.
Буде не менше трьох страв.
Даруйте.
Це так дивно.
Коли ми увійшли, нас навіть не запросили сісти.
- Ні. - Ні.
І я відчуваю...
Це катастрофа, так?
Це...
- Міс Беннет. - Містер Бінглі.
Я зараз повернуся і негайно зізнаюся.
- Зізнайся. - Так. Саме так.
Господи.
Я дуже рада, що все позаду.
Зараз ми можемо зустрічатися як звичайні знайомі.
Так.
Невже я схиблю і знов потраплю у цю пастку?
Я думаю, що в цю пастку
назавжди потрапив він.
Мені шкода, що він прийшов із містером Дарсі.
Не кажи так.
Чому?
Джейн,
я була сліпа.
Що ти хочеш сказати?
Повернувся! Він знову тут.
Я знаю, моє прохання недоречне,
тим не менш, прошу дозволу поговорити з міс Беннет.
Віч-на-віч.
Усі йдуть на кухню. Негайно.
Крім тебе, Джейн, люба.
Містере Бінглі, я така рада бачити вас так скоро.
По-перше, я мушу сказати вам,
що поводився як цілковитий дурень.
Кітті, тихо.
Так.
Тисячу разів так.
Хвала Богові. Я вже думала, це ніколи не станеться.
Я впевнений, що вони будуть прекрасною парою.
У них багато спільного.
Обидва такі довірливі, що їх дуритимуть слуги,
і такі щедрі,
що витрати перевищуватимуть доходи.
Перевищуватимуть доходи? Він має £5 000 на рік.
Я знала, що вона не випадково народилася такою красунею.
«...має бути щирою, якщо бажає своєю мовою
справити певне враження. Їй корисніше звертатися
до сердець і душ інших людей,
людей, чия душа має здатність переживати,
а аргументи є наслідком переконання.
Вона має відчувати ту пристрасть,
яку хоче пробуджувати в інших.
І зважаючи...».
Скажи, можна померти від щастя?
Уявляєш, він не знав,
що я навесні була в Лондоні.
- Чому він поїхав? - Він вирішив, що я байдужа до нього.
Хто б подумав.
Без сумніву, підпав під згубний вплив своєї сестри.
Браво.
Я вперше чую з твоїх вуст такі погані слова.
Ліззі, я так хочу, щоб і ти віднайшла своє щастя.
Знайшла такого ж чудового чоловіка.
Може, містер Коллінз має кузена.
- Що це? - Що?
Можливо, він уже передумав.
Іду!
Так?
Леді Кетрін.
Усе потомство зібралося, я бачу.
Крім найменшої, яка щойно вийшла заміж, ваша світлосте.
А моїй старшій доньці сьогодні зробили пропозицію.
У вас дуже маленький сад, мадам.
Я можу запропонувати чашку чаю вашій...
У жодному разі. Мені треба поговорити з міс Елізабет Беннет наодинці.
Негайно.
Ви не можете не розуміти причину мого візиту, міс Беннет.
Ви помиляєтеся. Я не уявляю, чим зобов'язана такій честі.
Міс Беннет, хочу попередити, зі мною не можна жартувати.
Я отримала звістку, що вкрай збурила мене,
що ви збираєтеся заміж за мого племінника, містера Дарсі.
Я розумію, що це підла вигадка,
і не бажаючи ранити його таким припущенням,
я вирішила висловити вам свою думку щодо цього.
Якщо ви не вірите, що це можливо,
то чому змарнували час на дорогу сюди?
Отримати спростування, міс Беннет.
Якщо така чутка є, то ваш приїзд
- стане підтвердженням. - Якщо?
Ви вдаєте, що вам про це невідомо?
Чи не ви сама так старанно її поширюєте?
Я про це вперше чую.
Отже, підтверджуєте, що вона неправдива?
Я не претендую на відвертість, властиву вашій світлості,
і на це питання я не хочу відповідати.
Це просто нестерпно.
Він пропонував вам руку і серце?
Ваша світлість вважає це неможливим.
Зрозумійте мене.
Містер Дарсі - наречений моєї доньки.
- Що ви тепер скажете? - Якщо це так,
то ви не маєте підстав вважати, що він просив моєї руки.
Уперте дівчисько!
З їхнього народження ми планували цей союз.
Невже його здатна зруйнувати дівчина такого низького стану,
чия сестра втекла найганебнішим чином
і похапцем вийшла заміж,
виключно завдяки зусиллям вашого дядька?
Боже, невже рід Пемберлі буде осквернений?
Кажіть, не ухиляйтеся, ви заручені з ним?
Не заручена.
І обіцяєте, що ніколи на це не підете?
Я не можу дати таку обіцянку.
Ви образили мене, наскільки це було можливо,
я більше не маю що сказати вам.
Я прошу вас негайно піти.
Добраніч.
Я в житті не бачила подібного ставлення!
- Ліззі, що сталося? - Маленьке непорозуміння.
Ліззі.
Хоч раз у житті дайте мені спокій!
- Я не могла заснути. - Я теж. Моя тітка...
Так. Вона була тут.
Як я можу загладити цю провину?
Після всього, що ви зробили для Лідії
і, думаю, для Джейн,
це я мушу загладити свою провину.
Вам відомо,
що ви були всьому причиною.
Ви надто великодушні, щоб грати моїм серцем.
Ваша розмова з тітонькою
дала мені надію,
яку я б раніше не наважився мати.
Якщо ваші почуття не змінилися,
скажіть мені про це.
Мої думки, як і раніше, незмінні,
лише одне ваше слово змусить мене мовчати.
Та якщо ваші почуття змінилися,
я повторю вам, що ви полонили моє тіло й душу,
і я кохаю... Я кохаю вас.
З цього дня я не хочу з вами розлучатися.
Коли так...
У вас холодні руки.
Зачини двері, Елізабет.
Ліззі, ти при своєму розумі?
Я думав, ти його ненавидиш.
Ні, тату.
Так, він багатий,
ти матимеш більше гарних екіпажів, ніж Джейн.
Та чи дадуть вони тобі щастя?
Немає більше заперечень, крім упевненості в моїй байдужості?
Жодного.
Ми всі вважали його гордою та неприємною людиною,
та це пусте, якщо він тобі подобається.
- Подобається. - Тож...
Я кохаю його.
І він не зарозумілий. Я була така несправедлива до нього.
Ви зовсім не знаєте його, тату.
Якби я могла розповісти, який він чудовий, що він зробив для нас.
Що він зробив?
Мері, поглянь.
Але ж він такий...
Але він їй не подобається.
Я думала, він їй не подобається.
Я теж так вважала. Як і всі ми.
Мабуть, ми помилялися.
Схоже, не вперше.
Ні.
І не востаннє.
Господи.
- Я маю повернути йому гроші. - Ні.
Не кажи нікому. Він цього хотів.
Ми помилялися щодо нього, тату, і я більш за всіх,
в усьому, не тільки в цьому.
Я жахливо помилялася.
Хоча він теж помилявся щодо Джейн
і в багатьох інших випадках.
І я теж.
Бо ми з ним...
Ми з ним такі схожі.
Обоє страшенно вперті.
Тату, я...
Ти справді його кохаєш, так?
Безмежно.
Я не вірив, що знайдеться той, хто буде гідний тебе,
та, здається, я помилявся.
Я з радістю даю своє благословення.
Я нізащо не віддав би мою Ліззі тому,
хто її не вартий.
Дякую вам.
Якщо прийдуть просити руки Мері чи Кітті,
посилайте їх до мене,
я якраз не зайнятий.