Fryser. Kvæles. Bliver mundlam.
Det siger man, når hjernen går fra brillant til blank.
Vi er kun væk en dag... højst to.
Mangler du mig før, kan du bare...
Ja...
Harriet længes efter tid med sin farmor.
Jeg kunne have taget hende med.
Forbered dig alt det, du vil.
Skal du ikke sige: "Flyv, mit barn,
du er fjollet?"
Men følelsen kommer stadig ud af det blå.
Har du ombestemte dig, kan vi få din patient herhen.
Nej, som sagt er der en pige...
der skal bruge en halstransplantation og en donor på samme hospital.
Vi kan ikke flytte dem.
Nej. Jeg mente bare...
Så når det rammer dig, når hjernen slår fra,
når du åbner munden, og ingen ord kommer ud,
er de gode nyheder...
Sig det, du vil sige.
Nej.
Det skal nok gå.
Det sker for os alle.
Hvor er Grey? Kommer April også?
Grey ringede og sagde, at Zola er forkølet.
Og sagde du det ikke?
Du skal bruge en dygtig kirurg til at assistere,
- og April er meget dygtig. - Utroligt.
- Hej, Catherine. - Hej.
Har du det hele?
Ja, selvfølgelig.
Okay. Godt så.
Er du klar?
- Jeg sætter hende i bilen. - Tag af sted.
Harriet og jeg har planer.
Ingen journaler, okay?
Hun må ikke kigge på kirurgiske journaler.
Giv mig mit barn.
Farvel, skat.
Skal jeg tage tasken, dr. Grey?
Dr. Kepner.
- Undskyld. Der stod... - Det er okay.
Dr. Grey blev bortført af min mor.
Det er fantastisk.
Hvorfor har vi aldrig taget dit fly?
Det er ikke mit fly.
Dit navn står derude.
Lige på vingen med store bogstaver: Avery.
- Ja, men... - Det er dit fly.
Det er familiens fly. Ikke mit.
Ja.
Det er også Catherines...
Hun gjorde Avery Foundation til det, det er.
Hun burde kunne flyve hen, hvor hun vil sådan her.
Virkelig?
Kan vi lade være at tale om min mor?
- Ja, lad os drikke champagne. - Du burde ikke drikke champagne.
Vi skal direkte til hospitalet.
- Sodavand? - Også til mig, Katie.
- Tak. - Det er på vej.
AVERY HOSPITAL
Velkommen.
Her er journalerne, dr. Avery...
- Dr. Grey. - Kepner.
- Ja. Beklager. - Jeg kender hans navn,
- for det står på kuglepennene. - Ja.
En patient og en donor, begge to her,
samme tid, samme dag, det perfekte match.
Som at vinde i lotteriet.
Hvis en hjernedød dreng er en lottokupon, så ja.
Naturligvis.
Det er et frygteligt tab. Det var...
Jeg er glad for, I er her og gør det muligt.
Donorens stue er for enden af Intensiv.
Har I donorens samtykke?
Inden vi når til det, skal I forklare mr. Young,
at I ikke kan gøre mere for hans søn.
- Har ingen fortalt ham det? - Jeg troede, han vidste, vi kom.
Det gør han, men har svært ved at acceptere det,
som I nok kan forstå.
Du sagde, at patientens far indvilligede.
Jeg har aldrig sagt, at han gik med til det,
- jeg sagde bare... - Han tror, vi kommer
for at redde ham, ikke for at fjerne hans organer.
Når I har undersøgt drengen, er det bedst, I siger det.
Jeg er glad for, I er her.
Dr. Corridan sagde, han ikke kunne gøre noget.
Og at der kom en anden læge fra Seattle.
Det er fantastisk. Der er håb.
Så hvad er planen?
Skal I tage nogle prøver?
Operere? Selvfølgelig skal I undersøge ham,
men hvornår tror I, han vil vågne?
- Mr. Young, jeg er... - Eric.
- Eric... - Det er hans fødselsdag.
Sagde jeg det?
To cifre, sagde han.
Han morede sig kongeligt på det bjerg.
"Bare en gang til, far."
"Bare en gang til..."
Desværre har vi dårligt nyt.
Vi har set Brians scanninger, og desværre har dr. Corridan ret.
Der er intet, vi kan gøre for din søn.
Hvorfor er I her så?
Vi er her, fordi vi vil tale med dig om...
at donere din søns organer.
Nej.
I er her for at hjælpe min søn.
Jeg ved, hvor svært det er...
Svært? Hvis du vidste, hvad du spurgte om, ville du...
- Mr. Young. - Jeg ved, hvad vi beder om.
Du ønsker blot, at han igen er i dine arme.
Jeg ved, at tanken om at slippe noget af ham føles...
umulig.
Det er kun dig, der kan tage beslutningen.
Det forstår vi.
Du skal ikke gøre noget, du ikke har det godt med.
Og hvis du ender med at sige nej, så er det fint.
Vi støtter dig uanset hvad.
Jeg ved kun...
at da jeg mistede min søn...
Havde jeg brug for at finde mening.
Hvor skriver jeg under?
GREYS HVIDE VERDEN
Herinde er Carolines stue.
Forældrene er ivrige efter at møde dig, dr. Avery.
Det er Risa og Mary Hodges.
Det glæder mig at møde jer.
Vi er taknemmelige for, du er her
og har rejst den lange vej,
men vores datter har mødt mange læger,
der tog prøver, gjorde det til et helvede
og lovede noget, de ikke kunne holde.
Mary, lad ham lige sige hej.
Den svulst skal væk.
Men hun har brug for sit stemmebånd.
Hun har brug for sin stemme.
Så hvis en halstransplantation ikke dur...
Hvis du bare trækker tæppet væk
- under hendes fødder, så... - Du er bange.
Det forstår jeg godt.
Lad mig starte forfra.
Det er min skyld. Mit navn er dr. Avery.
Jeg er dobbeltcertificeret plastikkirurg og øre-, næse, halsspecialist.
Jeg er også far.
Jeg er rejst langt, fordi jeg kan hjælpe jeres datter.
Og jeg lover aldrig noget, jeg ikke kan holde.
Jeg ved stadig ikke, om det er det rette.
Laryngektomi er det sikreste...
Mary, vi blev enige. De tager ikke stemmebåndet.
Hvad nu hvis du åbner, dr. Avery,
skærer hendes hals åben, og transplantationen ikke virker?
Så taler vi om permanent trakeostomi.
Se? Permanent. Vil du risikere det?
Han gør det ikke, hvis ikke han kunne.
Gør du vel?
Indgrebet giver hende den bedste chance for at overleve,
for at få stemmen og sit liv tilbage.
Mary, kom nu.
Okay.
- Hvorfor gør du det? - Gør hvad?
Charmerer mødrene ved at sige, at du er far
- og bruger Samuel... - Det er mit liv.
- Det skete. - Det er også mit liv,
- men jeg bruger det ikke til... - Til hvad?
At hjælpe faren med en beslutning? Hjælpe mødrene til at finde lidt trøst?
Hvis du ikke synes du om det, er det dit problem.
Jeg har ikke bedt dig om at komme.
Vi har kun i aften til at forberede operationen.
Jeg har en aftale. Jeg finder dig senere.
Hvor har du en aftale?
- Det er Montana. - Jeg finder dig senere.
April.
Jeg har alle Carolines journaler. Der er kinesisk mad på vej.
Jeg ved, vi har det svært for tiden,
men hvis vi skal operere...
Nej, jeg forbereder alene.
Vi tales ved i morgen.
Okay.
Carl.
Sagde lægen ikke, du skulle skære ned på rødt kød?
Jeg deler jo.
Er du okay?
På husets regning til nye kunder.
Værsgo.
Hallo?
Nej, det er dr. Kepner.
Nej. Har du prøvet hans værelse?
Undskyld. Hvad?
Donoren fik en læsion på halsen,
så transplantation er ikke længere en mulighed.
- Jeg beklager... - Du skal ikke beklage.
Du overbeviste mig.
Du sagde, det var løsningen!
Og nu, uden en donor,
- hvordan hjælper I så vores datter? - Mary, lad være at råbe.
Hvis der skal råbes, er det nu.
Den bedste hjælp for jeres datter, er en laryngektomi,
- hvilket betyder... - Vi ved, hvad det betyder.
At fjerne hendes stemmebånd og evne til at tale.
Vi sagde til dr. Avery, det ikke var en mulighed.
Lige nu er det hendes bedste chance.
Og hvad med dr. Avery? Mener han det samme?
Jeg ved ikke, hvad du laver, men ring til mig!
Pokkers!
Hvor har du været?
Jeg har ledt efter dig overalt.
Corridan har ringet flere gange.
- Jeg har ringet, sms'et... - Slap af. Du har sendt én sms.
Ingen organer, ingen operation?
Jeg hørte ikke mere, så jeg tog en drink.
Batteriet er dødt.
Det hjælper ikke, vel?
- Du er fuld. - Du er sur.
Ja, det er jeg.
Vi mistede donoren, Carolines nye scanninger
viser større indvækst i spiserøret,
hendes forældre er nervevrag, og... du drikker dig fuld?
Jackson.
Jeg fik fri, og jeg drak en øl,
April.
Fire øl, faktisk, og en smule whisky.
Hvad er galt med dig?
Der er ikke noget galt med mig.
Patienten regner med os.
Ikke os, mig.
Og uden organer kan jeg intet gøre, så lad mig for pokker være.
Det her er ikke dig. Du drikker dig ikke fuld på barer
- og stikker af... - Jeg er ikke stukket af!
Hvordan går det her?
- Dessert? - Han skal hjem og sove den ud.
Han skal arbejde, ikke?
- Lad mig ringe efter en taxa. - Jeg går.
Kan jeg hjælpe dig?
Nej, tak.
Han glemte sin bog.
Orofaryngeal Kirurgiske Teknikker.
Luftvejsrekonstruktion?
Halstransplantation. Det skulle det have været.
- Det blev aflyst. - Og er laryngektomi ikke muligt?
Jeg var kirurg... for mange år siden.
Virkelig?
Opgav du det for det her?
Det er ikke så meget anderledes.
Folk kommer i nød, du tager dig af dem.
Når de går, har de det bedre.
Arbejdstiderne er bedre, og ingen dør.
Så vidt jeg ved.
- Velkommen til Bozeman, doktor... - April Kepner.
Robert Avery.
Avery. Som hospitalet?
Ja. Der var engang.
Sig til, hvis du mangler noget, okay?
Det gør jeg.
Vi skal stadig hjælpe Caroline.
- Hvad er klokken? - Det er tidligt.
- Hvad? - Er du okay?
Jeg har det fint.
Kom i tøjet. Vi skal arbejde.
Ja.
Jeg hader det her. Vi kan ikke gøre andet
end en laryngektomi, men jeg hader laryngektomi.
Hendes chancer havde været bedre,
- på Grey Sloan. - Hun er for ustabil.
- Det ved du godt.. - Nej, ikke nu.
Jeg ved bare ikke, hvorfor vi skulle helt herud.
Gør du?
Sidst, jeg arbejdede på et barn med en halstumor,
foretog vi et trinvist indgreb.
Først en udskæring og trakeostomi, derefter en hudfold.
Hun længe har hun ikke.
Det ved jeg. Jeg vil...
Var vi nået hertil i går...
Så havde vi stadig ikke tid nok til folden.
Jeg har fanget pointen.
Jeg var fuld, April. Du behøver ikke
- at overvåge... - Nej!
Jeg prøver at finde en løsning til vores patient,
på trods af, at du ikke vil have mig her.
Og dog er du her alligevel.
For du og min mor er så tætte, at hun sender dig uden at spørge.
Åh gud! Vi var venner, længe før du og jeg overh...
Jeg respekterer hende!
- Og det hun har opbygget... - Fedt!
- ...og hvad det betyd... - Tillykke!
Din mor siger, forskellen på os er, at du er født med penge,
og jeg måtte tjene dem. Derfor er hun og jeg ens.
Er det en konkurrence?
Hvem er mest ens? Mest taknemmelig?
Nej, Jackson. Det er ikke pointen
- med noget af... - Hold mund.
Du skal ikke bede mig holde mund.
- Laver du sjov... - Hold mund.
Hvis luftvejen er kollapset, skal hun skæres op.
Direkte på operationsstuen.
Dr. Corridan, hvad er sket?
- Sygeplejerskerne tilkaldte os. - Hvad sker der?
Caroline bliver udskrevet.
Nej! Hun er for ustabil til at rejse.
- Det mener lægerne på Baylor ikke. - Hvilke læger?
Ham, vi ringede til.
Jeg talte med dr. Rapkin.
Hun har en ny procedure, som kan hjælpe Caroline.
Aggressiv kemostråling med trinvis udskæring efter to uger.
Vi har allerede afvist det...
Vi har drøftet alle alternativer.
Risa, du er nødt til at lytte...
Tror du ikke, jeg lytter?
Til jer alle?
Min datter har ingen stemme.
Vi er hendes stemme.
Vi svigter hende ikke ved at stoppe med at stille spørgsmål.
Vi spurgte, du sagde nej.
Vi tager af sted.
De har ret til at flytte hende, hvis de vil.
Nej. Det er for farligt at flytte hende.
Hun kan blive kvalt i tumoren.
Flytter I hende, dør hun måske. Punktum.
I skal underskrive, at det er mod lægens anbefaling.
Af juridiske årsager.
Fortæl, hvad I kan.
Fortæl, hvorfor vi burde blive.
Vi har været alle muligheder igennem. Alle.
Der er ikke andre muligheder.
Laver vi en laryngektomi, overlever Caroline.
Så enkelt er det.
Vi tager til Baylor.
Det vil både hun og os.
Vi reparerer hendes stemme.
Hvad dr. Avery mener, er...
Jeg har en idé.
Jeg sagde, at jeg ikke bryder mine løfter, ikke?
Det lover jeg jer.
Jeg har en idé, som kunne fungere.
Jeg ringer til dr. Rapkin.
Jeg ringer til alle.
Det vil fungere, okay?
Giv dr. Kepner og jeg lidt tid, og flyt hende ikke.
Jeg beder jer.
Vi flyver i morgen klokken 15.
I har indtil da.
Okay. Hvad er din idé?
Jeg har ikke nogen.
Hvad? Du...
Ja, jeg løj, de må ikke flytte hende,
og jeg skal bruge mere tid.
Hvad er galt med dig? Hvorfor torturerer du den pige?
Du har lovet noget, du ikke kan holde,
- og som vi ikke kan levere. - Vi finder en løsning.
Hvor? Hvor finder vi den?
På cafeteriet?
Hvad?
Hvornår vil du fortælle, at du fandt din far?
Din far, Jackson, din længe forsvundne far.
Den fornemme hippie, tidligere kirurg, dr. Avery,
som sælger hash på det lokale cafeteria.
Han er grunden til, vi er her!
- Jeg kom for at hjælpe en patient. - Du lyver.
Og du lyver for Caroline og hendes forældre.
Vi er her kun på grund af din åndssvage far,
og nu dør det barn.
- Godnat, skat. - Sov godt.
- Vær sød ved farmor. - Elsker dig.
Elsker dig, guldklump.
Hvorfor sagde du det ikke?
Okay.
Glem det.
"Er du okay?"
Hvad?
Jeg sad og stirrede på ham. Tænkte, at før eller siden...
ville han se mig, genkende noget...
mit ansigt, mine øjne, eller...
bare noget. Det eneste, jeg fik, var...
"Er du okay?"
Det var det eneste.
Ingen genkendelse, intet.
Som om jeg var...
hvem som helst.
Ingen...
- Snak med ham. - Jeg prøvede.
Det ville jeg.
Jeg tog derhen, satte mig ned,
ventede...
Jeg har en million ting at sige til ham.
Jeg har tænkt på det hele...
Fortælle ham, han var et røvhul for at forlade sin familie, sit...
barn.
Han kunne ikke klare den som Avery. Tillykke.
Han kunne stadig være der.
Vælg en ting... fødselsdag, dimission.
For helvede, bare dukke op.
Alt det ville jeg sige.
Og så...
Så...
Han så mig direkte i øjnene.
Han kender ikke sin egen søn.
Få ham til det.
- Det er dumt. - Nej, det er ikke.
- Okay, du må gerne gå. - Jeg går ikke.
Vi er ikke gift. Det kommer ikke dig ved, hvem jeg taler med.
Det kommer mig ved, for vi har et job, og du er ikke til stede.
Det bliver du først, når du får det sagt.
Så sig det.
Så er det overstået...
og vi kan arbejde videre.
Du er her igen.
Beklager, der er lukket.
Jeg har rester af noget farsbrød.
Du kan få noget med, hvis du...
Jeg er Jackson Avery.
Jeg er din søn.
Åh gud.
Jackson.
Min søn.
Jackson!
Du godeste!
Åh gud. Kom med ind. Jackson.
Undskyld, men min hjerne er helt... du ved?
Vil du sidde ned? Nej, du har jo siddet.
Hvorfor sagde du ikke bare... Jeg forstår dig godt, men...
Undskyld, jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Skal du arbejde på hospitalet?
Du og din ven, April? Kirurgen?
Ja.
Du er kirurg.
Ja. Plastik og øre-, næse, hals.
Selvfølgelig er du det. Du godeste.
Er din mor her også?
Ejer du det her sted?
Det giver tag over hovedet, jeg kan spille golf i weekenden,
og jeg har mad på bordet. Apropos...
Vent lige der.
Min egen blanding.
Jeg har arbejdet med nogle lokale, fine fyre, du vil synes om dem.
Det ved jeg ikke, hvorfor jeg sagde, Jeg ved ikke, hvem du kan lide.
Vi overvejer at starte en forretning. Ikke noget stort...
Bare til turisier og sådan.
- Du har ret. - Utrolig, ikke?
Cikorie.
Hør på mig,
jeg plaprer som en idiot.
Fortæl mig noget.
Alt. Jeg ved ikke noget.
Her.
Værsgo.
Det er så godt at se dig.
Se på dig.
Jeg leder plastikkirurgisk afdeling på Grey Sloan Hospitalet. Jeg...
udvikler en ny metode til hudtransplantater,
- især brandofre og... - Jeg mener ikke...
Selvfølgelig er du fantastisk. Med din mors hjælp, dit navn...
Jeg ved, du er succesrig. Men jeg mente...
Hvad du laver. Din familie.
Er du gift?
Børn?
Jeg spørger vel om,
om du er glad?
- Ja, selvfølgelig. - Nej.
Ikke "selvfølgelig".
Jeg er glad.
Er du?
Ærligt? Ja, det er jeg.
Men for mig...
alt det med Avery...
Jeg kunne ikke.
Fedt, hvis det fungerer for dig.
For mig...
De store fester, håndtryk...
Det var ikke mig.
Ikke dig?
Men da jeg fandt det, der var,
kunne ingen rive mig derfra.
Fra dit cafeteria i Montana?
Den aften, jeg mødte din mor,
var en...
årlig Avery-gallamiddag.
Jeg havde en dyr smoking på. Hun...
var den smukkeste kvinde i rummet,
i strid med en rig gammel mand over et eller andet.
Og hendes latter...
Jeg præsenterede mig,
og hun ignorerede mig hele aftenen i trods.
Jeg var født ind i det liv, men hun var født til det.
Så du rejste.
Du kender din mor.
Hendes forventninger er... knusende.
Hvad med om du lod være at tale om hende?
Undskyld.
- Du har ret. Hun er din mor... - Ja, hun er min mor.
Og jeg kender dig ikke.
Jackson...
- Glem det. - Hør...
- Hvordan gik det? - Lad være.
- Jackson. - Lad være at spørge.
Vi må finde på noget, der kan redde pigens stemme.
Der må være en løsning, ikke?
Vil du tale om, hvad der skete hos din far?
Måske kan vi lave en trinvis procedure.
Jeg kan fjerne tumoren nu og vente på en donor.
Nej, det dur ikke.
Hun skal have stråling, og det gør hende uegnet til kirurgi.
Ja.
Ja, vi talte.
Han talte, meget.
Om hvor hårdt det var at være Avery og...
kirurgi og...
Midlertidigt luftrør.
- Erosion og blødning, ikke? - Pis.
Han var så pokkers høflig, og...
- Hvad med dyrestudierne? - Okay.
Jeg klappede helt i. Jeg sagde ikke noget.
Han var virkelig...
ligesom...
varm? Jeg ved ikke... Han var glad!
Jeg forestillede mig ham ikke glad uden mig.
Han talte meget, sagde ikke noget om mig.
Intet.
Han talte om mors latter, hans dumme smoking, kaffe.
Jeg følte mig dum.
Det er du ikke.
Det faldt mig aldrig ind, at han ikke...
Han savnede mig slet ikke.
- Det ved du ikke. - Nu gør jeg.
Det gør jeg. Han prøvede ikke engang at lade som om.
Hvordan fortæller man nogen,
at de har været et røvhul, når de bare smiler til dig
og taler om cikorie-kaffe?
Jeg stod der med hjertet i maven...
maven i halsen... Hvad end det dumme udtryk er.
Det er hjertet i halsen.
- Nej, det er ikke rigtigt. - Jo, det er det.
Der er noget med maven...
Du har en mavefornemmelse, men hjertet sidder i halsen.
Hvad?
Netop. Hun skal bruge en ventil. Hun skal bruge noget...
- Okay. Det er svaret. - Hvad er?
Hendes mave...
til hendes hals.
Måske kan vi bruge hendes tarm til hendes... hals.
- Vi mistede donoren. - Ja.
- Vi mistede stemmebåndet. - Ja.
Hvad med om... Vi lavede nogle nye til hende?
Hvad, hvis vi brugte Carolines egne indvolde
til at lave en ny ventil?
Hun har en ileocelleventil her.
Jeg kunne bruge blindtarmen til at bygge et stemmerør.
Hun er sin egen donor.
Hun får sin egen mave i halsen.
Det er stadig ikke udtrykket, men vil det virke?
Nej. Altså, jo, måske.
Hvad er dit endelige svar?
Ja... Det tror jeg ikke.
Vi har gennemgået alle risici. Fordelene er større.
Forældrene har indvilliget. De er begge med på den.
Det er aldrig blevet gjort ført, hvis noget går galt eller...
Der bliver det magisk.
Det er aldrig før gjort.
Før vi gør det.
I dag. Lige her.
Vil du ikke være del af den magi, Steve?
Vil du ikke stå ved bordet, når vi gør pigens mave
til en hals? Når vi skaber historie?
Jeg...
- Ved bordet? - Ved bordet.
Ved bordet.
Jeg ved ikke, om jeg kan få det godkendt.
Det behøver du heldigvis ikke.
- Undskyld mig? - Mit navn står på hospitalet.
Som Avery giver jeg os officielt tilladelse til at skabe historie.
- Sammen. - Ved bordet.
Præcis.
Hun klarer det fint.
Vi opdaterer jer snarest muligt.
Jeg giver dig al mulig kærlighed, for du er hendes læge...
og jeg stoler på dig.
Tak.
Sørg for, hun kommer tilbage i live.
Hører du?
Derhjemme havde vi haft tilskuere, en webcast.
Tænk, at ingen ser det.
Jeg ser det.
Dr. Corridan, kom ind.
Held og lykke, læger.
Så er det nu.
- Skalpel. - Skalpel.
Det vil virke, ikke?
Vi gjorde det.
Ja, I gjorde.
Jeg er så træt, jeg kunne vælte.
Og dog er jeg helt vågen.
Det var...
Ja.
Lad den bare ligge.
De siger til, når hun er vågen.
Det varer nogle timer.
I så fald...
Vil jeg sove.
- Som en sten. - Ja.
Medmindre du synes, vi skal se til patienten.
Nej, du har ret. Vi bør hvile os.
Måske vi skulle gøre det så.
Ja. Helt sikkert.
- God beslutning. - Okay.
Hvad?
Jeg tænker bare på... vores omdømme, når det gælder hoteller.
Hvad med det?
Jeg ved, hvorfor min mor sendte dig.
Jeg skulle have hjælp.
Hun må have vidst, at jeg...
ville møde ham, og at hun ikke kunne tale mig fra det.
Hun ville have, at jeg var her.
- I nødstilfælde. - Det er så...
Catherine.
Jeg skulle til at sige frustrerende, men ja.
Jeg ved, hvad en god far er.
Jeg har haft en hele livet.
Du er en god far.
Du tog os begge til dig.
Du tog dig af hende, da jeg ikke kunne.
Og du har taget dig af os lige siden.
Uanset hvad der skete mellem os...
forsvandt du ikke.
Det kunne han ikke.
Du ville fortælle ham noget.
Rejs ikke uden at gøre det.
Hej, sid ned. Jeg har noget til dig.
Jeg bliver ikke længe. Vi skal hjem.
Jeg kan lave en snack?
Jeg ville sige farvel.
Okay.
Hør,
jeg er glad for, du kom.
- Måske næste gang, hvis du... - Jeg tror ikke, der...
bliver en næste gang.
Okay.
- Jackson, hør... - Jeg har en datter.
Hun hedder Harriet.
Harriet.
Jackson.
Det er fantastisk.
Jeg er farfar.
Nej.
Det du er ej.
Min mor er en vidunderlig farmor, og du virker som en rar fyr.
Men du er ikke farfar.
Du er ikke min far.
Når man får et barn, giver man det et løfte.
Og jeg holder mine løfter.
Det er forskellen på dig og mig.
- Jackson... - Pas på dig selv, Robert.
Jeg er glad for at have mødt dig.
Farvel.
Fryser.
Kvæles.
Bliver mundlam.
Det sker af en grund.
Tag en dyb indånding.
Tag dig god tid.
Jeg... Mo...
Hej...
Mor.
Vi mister mælet, fordi så meget står på spil...
Hej!
- Mor og far! - ...og vi har så meget at tabe.
Der er hun! Tak, farmor.
- Gik det godt? - Ja.
- Godt. - Jackson sagde, jeg kunne få et lift?
- Selvfølgelig. - Ja?
Kom, lille trut. Stor pige.
Hej!
- Tak - Selvfølgelig.
- Derfor har man bedstemødre. - Nej.
Jeg mener...
Hvad?
- Hvad, skat? - Bare...
Tak, mor.
For alt.
Vi er bange for at sige for meget eller sige det forkert...
Er du klar?
Lad os tage hjem.
...men i virkeligheden er det eneste, der er forkert at sige...
slet ingenting.
GREYS HVIDE VERDEN
Tekster af: Sabine Skovo-Brandt