Tidligere på Grey's Anatomy...
Se på hånden. Det er overfall.
En barnekirurg på dette sykehuset.
Tenk om du blir dømt for vold?
Rettssaken er i morgen.
Det kan være siste mulighet på ti år.
Jo Wilson er ikke mitt egentlige navn. Jeg kunne ikke gifte meg.
Det kan komme frem morgen.
Du velger den slemme fyren, som skader folk.
Hva gjør du, Karev?
Jeg sier til statsadvokaten at jeg tar tilbudet.
Det er bare oss to.
Vi var fem, jeg kan ikke være alene.
Karev? Du kan gå inn.
I gamle dager gjorde legene hjemmebesøk.
- Vi kan snu. - Nei, Bailey.
Hvis du kappet av deg fingeren eller våknet med kolera...
- Vi har hatt en lang dag. - Jeg må sjekke en pasient,
og det passer bare nå.
Alt i orden, Wilson?
...kunne du bestille lege akkurat som et pizzabud.
Jeg vil ikke snakke om det.
En respektert samfunnsborger stilte opp.
Toppen av personlig service.
Med alt som skjer med Karev, mener jeg.
Jeg kan ikke gjøre noe.
Det som skjer i retten, det skjer,
så jeg vil være med på dette i kveld.
Dette er utrolig ekkelt!
Ok.
Wilson har rett.
Det blir tøft nok i kveld. Vi må fokusere på det.
Se.
- Det er... - En forbrytelse mot Gud?
- Denne har bein. - Wilson.
Det er ikke en baby.
Det er en klump med hud og celler.
Slutt å snakke om symptomer, snakk om pasienten.
Kristen Rochester, 16 år, gravid i 31. uke,
ultralyden viser stor sannsynlighet for TRAPS syndrom.
Vanskelig å være sikker, ultralydapparatet der er søppel.
- Den er bare gammel. - Søppel.
Vet du hva som ikke er søppel? Vår bærbare ultralyd. Den er i veska.
Sammen med ablasjonsapparatet.
Hadde vært lettere hos oss.
Det er ikke mulig å flytte denne pasienten,
og det vet du.
Men jeg liker det ikke.
- Har du dårlig tid? - Vil ikke være her lenger enn nødvendig.
Vi er kjappe og kommer oss ut.
- Hun er bare en pasient. - Nei.
- Nei. Kan du tenke deg? - Nei.
Å være gravid og...
- Jeg kan ikke forestille meg det. - Bailey.
Jeg ville aldri havnet her i utgangspunktet.
Ingen planlegger å komme hit.
Hvis du er sulten og desperat,
eller blakk og desperat, kan ting skje.
Ting skjer ikke bare med folk.
Folk får ting til å skje.
HØYSIKKERHETS-SYKEHUS FENGSELSAVDELING
Det går fint.
- Hvordan går det? - Navn.
- Dr. Robbins. Dette er... - Innsattes navn.
- Kristen Rochester. - Veske.
- Det er medisinsk utstyr. - Still dere mot veggen.
Hva skjer?
I Orange blir de kroppsvisitert.
Jeg skal ikke kroppsvisiteres.
Du blir ikke kroppsvisitert, Bailey.
- Sir... - Opp mot veggen.
Beklager. Takk for at dere kom.
Amanda Joseph, Kristens advokat.
- Vi popper gjennom. - "Popper gjennom"?
Jeg representerer Kristen Rochester, disse legene
er her på rettsordre. Slipp oss inn.
Nå.
Personlige gjenstander, mobiler, nøkler, våpen.
Hvem tar med våpen i fengsel?
Veldig mange.
Ut med armene.
Jeg har benprotese.
- Jeg løfter buksebenet. - Er det virkelig nødvendig.
Besøkspass. Ha de på til enhver tid.
- Dere slipper ikke ut uten. - Hva?
Hold opp kortet, se i kameraet.
Fire besøkende klarert for Eldredge.
Vi burde komme rett til Kristen, men man vet aldri.
- Opp med skiltet. - Man vet aldri?
Dr. Eldredge er forbannet for at dere er her. Med dyre inngrep.
Spesialbehandling gjør de andre sure.
Hvis Eldredge knuffer, knuffer dere tilbake.
Ikke bokstavelig talt?
- Jeg takler knuffing. - Ingen knuffer.
Tror du noen rapper den?
Det kan skje.
Plutselig er hun på utsiden.
- De er innelåst. - Så er jeg fanget her inne.
Ingen kjenner meg eller stoler på meg.
Så står det at jeg er her for tyveri eller verre. Ingen vil høre,
når jeg roper at det er en misforståelse.
Ingen hører.
Jeg får aldri fikset håret. Tennene råtner.
Jeg dør her inne.
- Det kan skje, ikke sant? - Ikke mist kortet.
Kort.
Denne veien.
- Ms. Joseph. - Dr. Eldredge.
Robbins, Bailey, og Wilson til Kristen Rochester.
- Håper de tok med noe å lese. - Jeg har 12 saker i dag.
Jeg har 26 innsatte, og Rochester er ikke den første på lista.
Stikker du kjepper i hjulene for min klients rettigheter,
- blir jeg nødt til å melde deg. - Greit.
Rochester vinner. Følg meg.
Jeg har noen regler. Gående.
Helt normalt. Overse det.
Rochester er en hissigpropp. Jeg har ikke tid til å sy
- hvis hun angriper. - Hei!
Jeg har ventet i en time!
Slutt å slå hodet i veggen.
Du suger!
Hun får ikke lov til å ha fysisk kontakt.
Vi kan ta på henne, men ikke omvendt?
Ikke si noe om tilstanden hennes. Si det til meg.
INGEN SKARPE GJENSTANDER
- Dårlige nyheter gjør henne rasende. - Rasende?
- Føder hun i dag... - Håper ikke det skjer.
Føder hun i dag, får hun 24 timer med barnet.
Så er det rett inn igjen.
- Kun 24 timer? - Hun er jo moren.
Hun er voldelig og må sone,
- og jeg trenger senga. - Jeg lager ikke reglene.
Nikk så jeg vet at dere hører.
- Ok. - Ja.
Her er vi.
IKKE ÅPNE DØREN UTEN VAKT
VOLDELIG OG UTILREGNELIG RØMNINGSFARE
Hva er K-10?
K-10 er for spesielt farlige innsatte,
drapsmenn, gjengmedlemmer.
- Hva er hun? - Konfidensielt. Hun er mindreårig.
Hun kan ikke gå rundt blant de andre,
- for deres sikkerhet. - Hva med vår sikkerhet?
Hun er grei mot meg. Det går fint.
Rochester. Besøk.
Ser dere? Hun er bare en pasient.
Dere kan reglene. Ingen berøring eller raske bevegelser.
Hei, Kristen. Jeg er dr. Robbins.
- Hvordan føler du deg? - Babyen er sulten.
- Kan jeg få noe å spise? - Du fikk for en time siden.
Du får ikke mer.
- Det må jeg få skriftlig. - Selvfølgelig.
Vær så snill. Jeg er så sulten.
- Kan hun ikke få noe? - Vi har ikke noe ekstra.
Seriøst? Sulter dere en gravid mor?
- Er det greit for deg? - Du overlever.
- Skal du være sånn? - Ja.
Greit.
Vi skal sjekke barnet ditt.
- Høres det greit ut? - Vekk fra døra.
Hei, Kristen. Godt å se deg.
Dere kan få tilgang til utstyr.
Forsterkninger til celle 7!
- Herregud! - Ingen overdreven makt!
Jeg sa at jeg var sulten!
Nå blir du rapportert.
Det var verdt det.
Skaff meg noe å spise!
"Bare en pasient"?
Hør her. Kristen skremmer dere ikke.
- Jo! - Nei, det gjør hun ikke.
Hun kan lukte frykt. Behandles hun som et dyr i bur, blir hun til et.
Hun og Eldredge har en trøblete fortid. Dere er nye, og sammen med meg.
- Utnytt det. - Hva gjør de?
- Er det lov? - Hei!
Gå vekk!
Dere kan ikke lenke fast en høygravid kvinne!
- Det er prosedyre. - Det er ulovlig.
Skader hun meg, blir det 24 timer i lenker.
- Gjør noe! - Dette tillater jeg ikke.
Jeg kan ikke sette sivile i fare med en voldelig innsatt
med mindre hun er fastlenket.
- Hun sulter meg! - Slutt å overdriv. Du har spist.
Skal dere bare la henne behandle en gravid på denne måten?
Hun er fastlenket.
Dere må kontakte politiet umiddelbart så vi kan diskutere dette regelbruddet.
Ja. De ringer alltid tilbake.
Gå! Kom deg ut!
Jeg sjekker fingeren hennes.
Kristen. Vi har snakket om at det ikke hjelper å skrike.
Ja.
Skal disse legene få hjelpe deg og barnet?
Ja.
Du trenger litt hjelp.
Du er lettskremt.
Den er ute av ledd. Kan være brukket.
- Vi burde ta røntgen for å være sikker. - Ok.
- Kan jeg hjelpe deg? Har du en skinne? - Jeg vil ikke kaste bort noen.
- Bare buddy-teiper den. - Buddy-teip?
- Teiper den sammen med en frisk finger. - Det holder ikke.
Prøver du å være tøff?
Vi to er på samme side.
Jeg vil bare hjelpe.
Hjelpen din har allerede gitt meg en haug med papirarbeid og en brukket finger.
Du burde gå tilbake til VIP pasienten din.
Jeg teiper selv.
Skal jeg holde hånden din?
Jeg biter ikke.
Jeg har gjort det. Men ikke nå.
Ok.
Vi er klare.
Ok, mamma, er du klar for å se babyen din?
Snakker hun alltid sånn?
- Jepp. - Hvordan da?
Som om enhjørninger og regnbuer kommer ut av ræva di.
Ok.
- Greit. - Hei!
- Ingen brå bevegelser! - Det var ikke det.
Du kan ikke bare ta på meg sånn! Hva med litt forvarsel?
Greit.
Du vil kjenne at geleen er litt kjølig.
Kommer nå.
Så tar jeg denne på magen din.
Hun liker ikke den greia. Hun sparker.
Hun beveger seg, ja.
Der er fingre og tærne.
Bra. Hun skal ikke være et misfoster.
Der er problemet.
Jeg vil ikke se det.
Utrolig at det monsteret er der inne sammen med babyen.
- Som en... - Acardiac tvilling.
Jeg vet det.
En vakt googlet det for meg.
Måten den suger blod fra babyen min minner meg om en...
- Vampyr? - Ja.
Det er så ekkelt.
- Har du noen spørsmål? - Hvor snart kan vi sette i gang?
Så snart barnet er i riktig stilling.
Bare sett i gang.
Når fødselen setter i gang, kommer moren min.
- Ikke sant? - Ja, når du er i gang.
Jeg vet det. Ring henne nå.
For når dere gir meg medisinene
for å starte fødselen, burde hun være her.
Det er ikke det som skjer.
Det er loven! Moren min kommer når jeg føder!
For å holde meg i hånda og sånn.
- Ikke sant? - Ja, det sier loven,
men jeg trodde Eldredge forklarte dette for deg.
Dr. Evil? Kødder du?
- Barnet kommer ikke i dag. - Hva?
Vi skal bare kutte koblingen mellom cysten og babyen
så hjertet hennes ikke behøver å jobbe så hardt lenger.
Men dr. Evil sa at det ikke ble operasjon.
Det er et inngrep, og du er våken hele veien.
Det gir ingen mening.
Vi bruker en probe og går inn i magen gjennom et bittelite hull.
Skal dere stikke meg med en gigantisk probe?
Nei!
Jeg vil ha babyen min! Jeg vil føde!
- Hvorfor sa du ikke noe? - Jeg er ikke lege, Kristen.
Jeg sa alt jeg visste. Ikke noe er endret.
Dette er tryggest, den beste måten å nå målet vårt.
- Men jeg... - Kristen, hva er målet vårt?
Å få et friskt barn så mamma kan adoptere henne
og jeg kan se henne når de besøker meg.
Er du sikker? Ingen baby i dag?
Det er fremdeles en mulighet?
Veldig liten.
Hei.
Jeg så en film en gang,
hvor ei jente fikk beholde barnet i fengselet.
De ga henne en barneseng
og bleier og alt mulig på cella.
Og moren kom med babyen hver morgen, som i barnehagen.
Hva?
- Ikke noe. - Hva?
Det er bare en film.
Det skjønner jeg selvfølgelig.
- Tror du jeg er dum? - Ingen tror det.
Jo, hun så! Ikke sant?
Snakk!
Jeg tror det er en film.
Du er i et høyrisiko-fengsel.
Jeg vet det! Jeg bor her! Skjønner du ikke det?
- Ro deg ned! - Det går fint.
- Ikke sant, Kristen? - Ja.
Det går ikke alltid som på film.
Jeg vet det.
Ms. Joseph? Telefon til deg.
Straks tilbake.
Jeg er fremdeles moren hennes,
selv om jeg ikke ser henne så ofte.
Og hun vet at jeg er moren hennes, på grunn av den hudkontakten,
og hun kjenner igjen lukten av meg fra fødselen.
Det er det de sier.
Hun vil alltid vite at jeg er moren hennes.
Uansett hva.
Leger?
- Jeg må dra. - Hva?
- Hvorfor det? - Bare nedenunder. En annen klient.
Hva med å fokusere på at K-10 klienten din ikke dreper oss?
- Hun dreper oss ikke. - Brekker fingrene våre.
En av klientene mine trakk kniv på akutten.
Jeg må gå. Jeg er bare nedenunder.
- Men... - Det går fint.
Advokaten er den eneste hun hører på.
Hun er K-10 hviskeren.
Barnets stilling blokkerer tilgangen til tvillingens årer.
- Og nå har hun forlatt oss. - Hva gjør vi, Wilson?
- Vi roterer barnet eksternt. - Jepp.
Skal du herje med en voldelig kriminell og håpe at hun ikke tar igjen?
- Nei! - Vi må.
- Hun er roligere nå. - Fordi advokaten roet henne.
- Nå er advokaten borte. - Hun er så full av håp.
Håp om å gjøre cella om til et barnerom.
Det finnes fengselsprogram hvor man lærer foreldrerollen,
de lar deg være sammen med barnet. Kanskje hun kan begynne der?
Hun er lenket fast til senga, fordi hun angriper folk som plager henne.
Tror dere ikke et gråtende barn vil være plagsomt?
- Hvem er du? - Hva?
Hvorfor visste jeg ikke at du var sånn? Hva har fengselet gjort mot deg?
Vi skal dytte på magen din for å flytte barnet, så vi kommer til tvillingen.
- Gjør det vondt? - Litt, dessverre. Du...
Ikke meg, din dust. Får babyen vondt?
Nei, hun kjenner ikke noe.
Greit. Wilson, ta lydhodet.
Du vil kjenne hendene mine på magen, og mye trykk.
Ok? Vi setter i gang.
Viser du meg navlestrengen?
Den er dekket.
Hun vil ikke flytte på seg.
Greit. Mer trykk, ok?
- Stopp! - Ok.
Kan du ta av håndjernene?
Beklager, det bestemmer ikke jeg.
Jeg måtte rettens vei for å få dere hit. Dere er ubrukelige!
Vi prøver igjen.
Men for helvete!
Hva er adopsjonsplanen? Med moren din?
Det trenger jeg ikke å snakke med deg om.
Mer trykk.
Da kan jeg fortelle noe om meg selv?
Datteren min bor i andre enden av landet, jeg ser henne ikke så ofte.
- Dikter hun opp? - Nei, det er sant.
- Er du klar? - Robbins, du må komme ned.
Jeg er litt opptatt. Haster det?
- Jeg vet ikke. Spør selv. - Hvem da? Amanda?
- Jeg tar ikke imot beskjeder. - For en kjerring.
Fortsetter du å snu fosteret?
Absolutt. Takk, dr. Robbins.
"Takk, dr. Robbins."
Må du smiske med henne?
AKUTTSENTER
Hei! Er du lege?
Jeg trenger hjelp.
Ja, du! Hjelp!
Pokker.
Hva er problemet?
Det har verket i dagevis.
Og så stinker det.
- Er det normalt? - Nei.
Absolutt ikke normalt.
Jeg heter Lee.
Men alle kaller meg Needles.
Greit.
Jeg hjalp en fyr jeg kjente med å rane en butikk.
- Du er lege. - Jeg vet det.
Men før det...
hadde jeg en drøss med dårlige fosterforeldre.
- "Superstjerner er akkurat som oss." - Hva?
Du prøver å vise at du og jeg er like, men det er vi ikke.
Jeg pleide å bo i bilen.
Som var stjålet.
Jeg skjønner at livet er kjipt noen ganger.
Nei, du skjønner ikke. I det hele tatt.
Jeg vokste opp på Bainbridge Island med en mor som laget ovnsretter.
Jeg gikk på privatskole for jenter.
Hvordan var det?
Altfor mange dressjakker, ingen gutter.
Ok, mer trykk.
Ovnsretter høres ikke så verst ut.
Førsteplass på nabofesten tre år på rad.
Fineste huskestativet i gate, digert rom med tv.
- Det var fint. - Ja.
Det var en veldig fin huske.
På sommeren pleide mamma å ta meg med
til en isbutikk på stranda.
Vi slo hjul til det ble mørkt
og vi var iskalde og sandete.
Foran de andre mødrene hadde hun alltid perler på, men...
på stranda brukte hun aldri sminke.
Det var det beste jeg visste.
Så barnet mitt skal få ovnsrettene,
huskestativet, det store rommet,
slå hjul på stranda. Alt sammen.
Høres fint ut.
Skal jeg si hva hun skal hete?
Ja.
- Ellie. - Ellie? Det er kjempefint.
Sier du til noen at jeg fortalte alt dette, dreper jeg deg.
Jeg tømte akkurat en byll uten noe utstyr.
Du behandler pasienter tilfeldig. Jeg vet at det ser lurvete ut her,
men vi har faktisk journaler.
Vet du hva dere ikke har? Gasbind!
Legger du til side litt hver dag, får du overskudd.
Hold deg i din egen fil, dr. Bailey.
Overlege Bailey.
Jeg ble bedt om å kjøre i din.
Du er vant til å kjøre en luksusbil med cruisecontrol.
Litt verre når du kjører et gammelt vrak med motoren i brann.
- Vet du hva? - Hvis jeg var deg,
ville jeg sjekket ressursbruken her.
Kom. Dette vil du like.
To innsatte banket hverandre helseløse. Et sprukket øyelokk et bitt i hånden.
Hva trenger du?
- Lidokain. - Lidokain. Supert.
Jeg har 14 ampuller til de to innsatte.
Og så må jeg sette en digitalblokk, lukke såret,
og drenere en byll, så hvem får lidokain?
- Jeg... - Eller hva med denne:
Syv proteindrikker til åtte gravide.
Nesten nok til at alle får en annenhver dag.
- Hvordan er det mulig? - Et dusin kvinner trenger bind.
Gode nyheter. Jeg har 35 stykker for hele uka.
Hvem får og hvem får ikke? Velg du.
- Jeg skjønner. - Velg du, overlege.
Jeg forstår.
Jeg fordeler ikke ressurser. Det gjør staten.
Og når staten bestemmer om de skal kutte budsjettet for skole eller fengsel,
gjett hvem de velger.
Da må jeg velge. Ut fra dette.
Her inne.
- Hei. Jeg er dr. Robbins. - Du er legen.
- Emily Rochester. - Du er Kristens mor.
Det går bra med henne. Vi forbereder inngrepet...
- Dere har ikke begynt? - Nei, du rakk det.
- Er det noe jeg skal fortelle henne? - Nei.
Ikke si at jeg er her.
- Hun ville blitt veldig glad for å vite... - Nei.
Jeg er her for barnet.
Jeg forstår ikke.
Skal ikke moren komme på besøk med barnet?
- Har hun lov til det? - Hvis hun adopterer henne
etter fødselen, og papirene er signert, kan hun gjøre hva hun vil.
Jeg hater folk.
Skal vi si det til Kristen? Det tar livet av henne.
- Det må vi. - Nei, det må vi ikke.
Det er ikke vår sak.
Skal hun bare føde, og så aldri få se henne igjen?
Vi sier ikke noe.
Hvis moren min hadde forlatt meg, ville jeg vite hva som skjedde.
Hun har det ille nok. Å si det gjør bare alt verre.
Vi skal ikke gjøre det verre. Ikke nå.
Er det proben?
Ja. Se den andre veien, du.
Når vi har begynt, må du ligge helt stille.
Ikke røre på deg. Ok?
Du vil kjenne litt trykk.
Vi er inne i fosterhulen.
Nå er vi inne i tvillingens abdomen.
Koagulerer årene.
Hva skjer med tumorbabyen?
Bare suger dere den ut?
- Wilson? - Massen er harmløs,
så den blir værende frem til fødselen.
Æsj!
Hun er sliten etter å ha pumpet blod for to.
Hun får det bedre snart.
Jeg skal ikke fortelle henne om vampyrsøsteren hennes.
Ikke før hun er eldre.
Moren min har aldri fortalt meg noe spennende.
Jeg hatet å aldri vite noe.
- Hva er galt? - Ikke noe.
Det er ikke ingenting. Du fikk et uttrykk.
- Har dere ødelagt henne? - Rolig. Ligg stille.
Ikke snakk sånn til meg!
Det er ikke noe å bekymre seg for.
Jo, det er det. Jeg ser det.
Du lyver. Lyver hun?
Nei, barnet har det bra.
Rolig. De forsøker å hjelpe deg.
- Nå lyver du også? - Nei.
- Der. Har den! - Få den ut av meg!
Vi er ferdige. Proben er snart ute.
- Hva gjorde du? - Ikke noe. Ligg stille.
Jeg blør. Jeg kjenner det.
Jeg kjenner at jeg blør overalt.
- Det er ikke blod. - Hva?
Press.
Jeg skal undersøke deg, ok?
- La oss være litt alene. - Det er imot reglene.
- Kan vi lukke døra? - Nei.
Hun skal undersøkes med beina i været.
Så trekk unna!
Takk.
Trekk pusten dypt.
Du vil kjenne hendene mine.
Jeg ser væske, det er definitivt fostervann.
Hun har sammentrekninger.
Gi meg oksygen, et sug og en varmer.
- Har dere skadet babyen? - Nei.
Hva skjer?
Alt er bra. Ikke noe er galt.
Vannet gikk, og fødselen er i gang.
Er fødselen i gang? Er det ikke litt tidlig?
Hun er 31 uker på vei, ikke til termin,
men det er langt nok til at hun kan leve.
Jeg har ikke barneseng enda.
Du har lov til å være med på fødselen.
- Sa du at jeg var her? - Nei. Men hun har spurt etter deg.
Hvis du bare blir med meg...
Jeg har det bra her.
Hun trenger moren sin.
- Hun skal føde. - Jeg har det fint her, sa jeg.
Hun er datteren din.
- Har du en datter? - Ja.
Hold et øye med henne.
Følg med.
Eller det spiller vel ingen rolle, for Kristen var...
perfekt. Hun var nydelig.
Jeg kunne aldri ha forestilt meg...
Bare følg med.
Nå kjenner jeg henne ikke igjen.
Barnet har det mye bedre hvis de aldri blir kjent.
Fem minutters mellomrom.
Jeg hater det. Det gjør vondt!
Jeg vet det. Men du er kjempeflink.
Nei, ikke det. Håndjernene!
Har Amanda ringt moren min?
- Er hun på vei? - Det vet jeg ikke noe om.
- Du holder henne unna. - Nei.
Jeg har rettigheter.
Hun har rett til å være her.
Ring Amanda!
Hun er opptatt.
Hvorfor lar dere henne gjøre dette?
- Ingen sier noe! - Pulsen går i været.
Du må roe deg ned, vennen.
Ikke bruk kosenavn på meg!
Jeg vet at du vet.
Hvor er moren min?
- Si det! - Ro deg ned, Rochester.
Vi må få ned pulsen, ok?
Trekk pusten dypt, Kristen.
- Trekk pusten. - Hvorfor sier du det ikke?
Hun er nede.
- Wilson! - Wilson.
Beklager, men hun vil ikke bli løyet for.
Hva?
Beklager, Kristen.
Moren din er her, men hun vil ikke treffe deg.
- Jeg vil vite hvorfor. - Jeg vet ikke.
Skulle ønske jeg visste.
Hva sa hun for noe?
Jeg har sagt alt jeg vet.
Løgner.
Dere lyver alle sammen. Hent moren min!
Skulle ønske vi løy, men det gjør vi ikke. Hun vil ikke.
Nei. Løgner!
Ingen mor nekter å komme når man føder.
Jeg trenger henne her.
Jeg vil ha moren min.
Mamma!
Beklager, Kristen, men du må presse igjen.
Nei. Jeg vil ikke dette.
Det skjer om du vil eller ikke.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke gjøre det alene.
Det gjør du ikke.
Gå vekk!
Jeg holder hånden din. Du er ikke alene.
Nå...
press.
Bra. Bra jobbet, Kristen.
Bra.
- Jeg vil ha mamma! - Jeg vet det.
Bare si... unnskyld fra meg.
Si at jeg er lei for det.
Jeg skulle ønske jeg kunne ta det tilbake.
Si det, så kommer hun kanskje.
Vær så snill?
Vi er hos deg.
Vi er her, Kristen.
Jeg hater dette. Jeg hater deg!
- Kom deg vekk! - Klem i vei.
Du er forbannet. Du har det vondt. Du er sliten.
Det har du rett til. Ta det ut på meg.
Bra. Sånn, ja.
Et kraftig press til. Press!
Sånn, ja.
Vi er her.
Fortsett.
Ja! Bra jobbet.
Dette fikser du. Pust dypt.
Bra. Det var perfekt.
- Kan vi fjerne lenkene? - Det er for risikabelt.
De stopper blodtilførselen.
Det går fint. Ingen cyanose.
Hun føder! Trenger hun flere smerter?
Hvis dette var ulovlig i utgangspunktet, er det ti ganger mer ulovlig nå.
Hun er K-10. Aggressiv og utilregnelig.
- Kan vi ringe noen? - Jeg har forsøkt.
Det må være noen andre.
Meg. Jeg er noen andre.
Er det opp til deg?
Kom igjen, dr. Eldredge!
Du må si ja!
Si ja!
- Lås opp, Hook. - Etter det hun gjorde i morges?
Hold deg i nærheten. Lås opp lenkene.
Hall, fjern dem nå!
Du er flink.
Her.
Bra.
Vi er så nær, Kristen.
- Du er så flink. - Hodet er ute. Sug.
- Snart ferdig. - Et siste press.
Nei, jeg klarer ikke.
Et siste press, så er du ferdig.
Ok!
Ja!
Si at hun er frisk.
Bare si at jeg ikke har ødelagt henne.
Hun er perfekt.
Du burde være stolt av deg selv.
Bra jobbet, Kristen.
Det er jeg.
Ta henne vekk. Jeg vil ikke se henne.
Det er ikke det du ønsker.
Jo.
Jeg er ikke moren hennes.
Jeg får ikke være moren hennes.
Jeg er ingen.
Ta henne vekk.
Nei, hun er så nydelig. Bare ta en liten titt.
Nei.
Jeg vil holde henne.
Ok.
Du må være snill.
Ok?
Høre på bestemoren din.
Ikke bli som meg.
Jeg elsker deg, Ellie.
Vær snill.
Vær så snill.
Jeg er moren din.
Husk meg.
Ok?
Ok, jeg er klar.
- Sikker? - Ja, ta henne, vær så snill.
Kom hit.
Det går bra med henne.
Hun skal leke på husken din,
på det store rommet.
Hun skal slå hjul på stranda.
Hun vil savne deg hver dag.
Men det går bra med henne.
Hva skjer med Kristen nå?
Hun blir noen dager, så er det tilbake på cella.
Hvor lenge?
Resten av soningstiden. 20 år til livstid.
Det er lenger enn hun har levd.
Vil dere vite hva hun gjorde for å havne her?
Nei, egentlig ikke.
- Vi beholder Ellie... - Hun heter Hannah.
Kall henne Hannah.
Barnet blir her til observasjon så lenge det er behov for det.
Så kan hun komme hjem?
Så kan hun bli med deg.
- Flere spørsmål? - Nei.
Var det noe mer?
Forlater du henne også hvis hun gjør feil?
Unnskyld?
Skulle du ønske å bytte jobb, kom til meg først.
Ja, takk det samme.
Det blir kanskje ikke så ille.
- Kanskje det går bra med henne. - Ja, kanskje.
Nei, det går ikke...
bra med henne.
Det er en grunn til at leger foretrekker å være ansikt til ansikt med pasienten.
Du hadde rett.
Det skjer ting med folk.
Jeg vil ikke ha rett.
Karev kom til meg i går.
- Han sa at... - Jeg vil ikke ha rett.
Det er den fysiske kontakten.
Den menneskelige berøringen.
Hør på meg. Karev...
- Jeg vil ikke ha rett. - Wilson...
Jeg vil ikke ha rett, for pokker!
Jeg vil at det skal finnes noe godt.
At verden skal være god.
Jeg vil se sol og glede.
For en gangs skyld vil jeg ta feil. Så slutt å snakke.
Vi berører hverandre
så vi føler at vi er sammen om det.
Si det.
Alex dro til statsadvokaten og takket ja til tilbudet.
Han skal i fengsel.
- Hva? Når da? - I går kveld, før vi dro.
Vi har et bånd. Hvis vi ikke hadde hatt det...
Stopp bilen.
Jeg må kaste opp.
Kjør.
- Går det bra? - Kjør.
Kjør da, for faen!
...ville vi alle følt oss helt alene.