Enhver pasient som får dårlige nyheter ønsker å være unntaket.
Én av en million. Mirakelet.
Men kirurger tror ikke på mirakler.
Vi må skape dem selv.
- Går det bra? - Han har all makten nå.
Det blir feil. Jeg er sjefen.
Men jeg ba ham med ut, og hans "nei" vil alltid være der
som et oppsvulmet lik.
Jeg har ødelagt jobben.
Nei, jeg er ikke ok.
- Jeg spurte Alex. - Alex?
Alex er heldig som fortsatt har jobb.
Dette er ikke jobben hans. Han er kirurg.
Han er fortsatt lege. Ved klinikken,
hvor han ikke trenger å se alle sine tabber.
- Kanskje han burde få svare? - Jeg er ok.
- Ser du? - Det suger, men jeg klarer meg.
Hvis du får hjertekonsultasjoner i dag,
selv det minste hjertebank, påkall Riggs.
Jeg er sjefen hans. Jeg gir deg lov.
Jeg gjør ikke det.
Dette er ikke noe problem. Du gjør det til et.
- Der er hun. - Hei!
- Hvordan var New York? - Helt fantastisk.
Callie har et fint sted ved parken,
og Sofia har et stort rom.
- Hun elsker den nye skolen. Den er god. - Så bra.
- Når kom du? - I morges.
Velkommen tilbake, Robbins.
Kult. Vel, jeg betalte gassregningen mens du var borte. Takk.
Og vasken på badet trenger bare ny pakning,
så ikke ring rørlegger.
Det er ikke så ille.
Og jeg har i det minste synet tilbake.
Bra. Godt å høre.
- Jeg må gå. - Ja.
Dr. Anderson til overvåkingsenheten.
Ekteskap er som en "bed and breakfast" i Vermont, med sex.
Til dere får barn.
Når jeg vil ha sex, trenger jeg ikke å kjøre noe sted, jeg bare snur meg.
- Kan du slutte? - Hvorfor det?
Gift sex er frekkere enn jeg forventet.
Ikke sexen, skryten.
Du vifter med pengene etter minibanken. Vi skjønner.
Du er sex-rik. Det er ikke pent å skryte
foran folk som er sex-fattige.
Noen av oss overlever så vidt.
Flere trafikkofre på vei til akutten.
Jeg har en klaffoperasjon, er du flink på akutten?
- Jepp, jeg kan ta gropa. - Skjønner.
Shepherd. Grey.
- Var det normalt? - Hvordan det?
Ingen grunn.
Du var en smule ærbødig...
- Amelia, la være. - Faen.
Jeg flytter og så er jeg død for dere? Dere bare kutter meg ut?
Jeg spurte Riggs ut. Han sa nei.
- Vent, Riggs? - Ja.
Jeg prøver å ikke være rar,
og du sa akkurat at det ikke var rart. Altså, ikke rart.
Bortsett fra at du fortsatt prater om det.
Nathan Riggs?
Du er ikke travel, sant?
Nei. Jeg bærer på ti kilo sårutstyr for moro skyld.
Kan du hente Tuck på skolen?
- Er han syk? - Nei, han er ikke syk.
- Så hvorfor henter jeg ham? - Det var en hendelse.
- Hva? Er han ok? - Ja. Er du opptatt?
Ja, det er en syv-bils kollisjon i gropa.
Derfor må du hente ham.
Kommer!
Kom igjen. Jeg kan ikke gå glipp av dette.
Noen krasjet inn i et begravelsesfølge
like før de kom til gravlunden. Et begravelsesfølge!
Limoer som krasjer med limoer.
Så krasjet alle limoene med likbilen.
Dørene føk, kista fløy. Et flygende lik.
Alt dette er én familie.
Det er kunst. Det er grusom kunst.
Hvis du virkelig trenger meg, henter jeg Tuck.
Men hvis ikke...
Dette er for bra.
Noen traff en begravelse, og du vil ha popkorn
og plass på første rad. Skam deg.
Nå må du hente Tuck.
- Jeg måtte hente Tuck uansett. - Bare gå.
Jeg får ikke puste.
Du må ta på oksygenmasken så den faktisk hjelper.
Hvor er broren min? Hvor er Julian?
Jeg kan finne det ut.
Her er jeg, Morgan, akkurat som for to minutter siden.
Følg med lyset. Igjen.
Kan dere gi noe beroligende?
Du må se hit.
Søsteren min får angstanfall. Det er ikke første gang i dag.
Jeg vil utelukke hjerte- og lungeskader,
- man takk for infoen. - Det skjedde helt plutselig.
Vi var nesten ved gravlunden da en drittsekk kom i full fart.
Bilen bare smadret inn i oss!
Og det ble en kjedereaksjon.
Var det en fyllekjører?
Jeg vet ikke. Når jeg finner det ut, skal jeg saksøke ham.
Det hadde far villet.
Det er det siste far hadde villet!
Begravelsen var ikke billig. Jeg bestilte orkideer til graven.
Si meg om dette kjennes svakt eller skarpt.
Bildene er klare.
- Og scannene dine er oppe. - Takk.
Er armen min brukket?
På to steder.
Jeg skal lage liste over skadene.
Vi betaler ikke for noe av dette!
Dr. Keller, linje 2219.
Unnskyld meg. Jeg må finne Barb. Vet du om hun er ok?
- Du må... - Barb er min søster.
Hun er kledd i svart. Det hjelper ikke.
Hun er litt lavere enn meg. Blondt hår. Barbara Davis.
Hun er på et behandlingsrom. Hun får et par sting
på armen. Ellers fin.
Takk skal du ha.
Og de to er mine barn. Er de ok?
Morgan og Julian Fisher.
De sjekker hjertet og lungene til Morgan.
Julian har en brukket arm og et kutt i pannen,
men han er ok, så...
Og Carl sprakk milten. Gene brakk noen ribbein.
Michelle har knust glass i håret.
Lynne har nakkeskade. Bare Pete kom uskadet fra det.
- Pete er... - Pete er mannen min.
Han er død. Det var Petes begravelse.
- Å, Gud. - Georgia.
Jeg er så lei for det. Du burde ikke...
Noen burde ta seg av deg. Vi har et venteområde...
Jeg føler at jeg burde gjøre noe.
Men hvis du kan finne ut hvor de brakte ham?
Absolutt.
Edwards!
- Jeg vet... - Pasienten i denne sengen er død.
- Jeg vet det. - Ikke bare død, balsamert.
Den avdøde, Peter, det var hans begravelse.
Likbilen med kisten ble totalskadet,
de kunne ikke legge ham igjen.
- Ring likhuset. - Jeg gjorde det, men de tar seg god tid.
Neppe mye hast i den jobben.
Ring dem igjen. Og finn et annet sted for Mr...
- Peter. - Dette rommet er til å helbrede de syke.
- Ja. - Et lik på akutten.
Det er skummelt.
Kara, du må roe ned pusten din, ok?
Lever han? Jeg kan ikke føle sparkene.
Han kan være rolig på grunn av de smertestillende.
- Vær så snill, bare si det... - Ok, hører du det?
Det er kraftige, stabile hjerteslag. Han er ok.
- Bildene er klare. - Ja, bra.
Vet vi hvor det ble av den avdøde?
Hva? Hvem andre ble skadd?
Er alle skadd? Drepte jeg noen?
Du var sjåføren?
Jeg var sen til begravelsen.
Jeg kom rundt hjørnet, og der var de,
hele følget. Jeg krasjet inn i dem. Det var meg.
Kara, det var en ulykke. Det forstår de sikkert.
Ikke familien min. De har aldri forstått meg.
Jeg har ikke sett de fleste av dem på nesten ti år.
Pappa kanskje, men mamma...
...Julian og Morgan.
Jeg burde aldri ha kommet tilbake.
Jeg ville bare fortelle pappa at jeg var glad i ham.
Det er ok.
Bekkenet er brukket og det kan være blødning.
Vi må gjøre en CT, se etter blødning og andre skader.
- CT? Er det trygt? - Risikoen er minimal,
men vi må finne ut hvor mye du blør, ok?
Bare ring meg når hun er i CT.
Klinikken har ikke en dritt.
Du svarte verken på telefon eller på meldingene min.
- Arizona... - Jeg var bekymret for deg.
- Nei, du var sint på meg. - Visst faen er jeg sint.
- Du banket romkameraten min. - Så derfor er du sint?
En fyr du så vidt kjenner som betaler deg leie fikk juling?
- Hva feiler det deg? - La oss ikke gjøre dette.
Jeg orker ikke enda en lektyre.
Jobben din er å ta vare på barn.
- Hør her, Arizona... - Jobben din er å ta vare på barn.
Vil du kaste bort livet ditt? Eller karrieren din?
Som jeg hjalp deg bygge? Jeg trente deg.
Passet på deg, støttet for deg,
- samme hva folk sa. - Jeg vet det!
- Alex! - Jeg vet alt dette.
Jeg har hørt alt sammen allerede
fra Bailey og Mer og Jo... Hele staten Washington.
Å høre det én gang til hjelper ikke,
og vil ikke forandre noe eller fikse meg,
så bare hold munn og la meg være, vær så snill.
Unnskyld meg.
Hva har du?
Mulig pulsårerift.
Hemothorax her.
- Er Pierce ok? - Hun er i gropa, tror jeg.
Jeg mener med meg.
Innbilsk? Hun overlever.
Greit.
Jeg har dårlig samvittighet.
Hun er min søster. Tror du jeg liker å nekte henne godsaker?
Så si sannheten. Fortell henne hvorfor.
Vi vil føle oss mye bedre.
Kanskje du bør fokusere på din pasients hemothorax?
Greit.
"Godsaker."
- Unnskyld? - Du kalte meg godsaker.
- Glem det. - Det bestemmer ikke du.
Faktisk eier jeg en stor del av sykehuset, så jeg er teknisk sett det.
- I så fall, etter deg. - Kan du banne på.
Dr. Kadano til dialyse.
- Hei. - Hei, hva gjør du her?
Jeg har blitt foreskrevet bevegelse siden kuttet har grodd.
Jeg skal stå opp og komme meg ut. Jeg kan gå nå.
Jeg burde faktisk gå litt for å bli bedre.
Du kan gå rundt kvartalet, vet du?
Nabolaget rundt her er fint.
Ja, det er kjempefint. Huset også.
Men jeg tenkte at du ville se ungen.
Det var meget snilt av deg.
Jeg så henne for en time siden.
Jeg vet det, men se på henne.
Man får ikke nok av denne lille klumpen.
Nei, det får man ikke.
Ok, vi skal gå ned på akutten,
se hva som skjer. Jeg hørte om en trafikkulykke.
- Virkelig? - Så...
- Hva? - Du skal på akutten?
En nyfødt rundt alt det blodet, bakteriene og folk som dør?
Stemmer. Dårlig idé.
Nei. Jeg viser dere ut.
- Hvem vil se pappa? - Nei, det...
- Hei, søtnos. Ja. - Sånn ja.
Pappa er så fin.
Kom når hun er sulten.
Hei...
Jeg hentet Tuck, og vet du hva?
Læreren hans sa at han var i slåsskamp.
De sier han dyttet en annen unge
- og at han begynte. - Hvem sa det?
De sa også at de allerede hadde sagt dette til deg på telefon.
- Hva sa du? - Miranda.
Jeg må ha hørt feil.
Skal du ikke kjefte på ham?
Jeg skal la ham engste seg. Han vet hva som vil skjer.
Hammeren vil falle.
Mannen din har blitt flyttet til et privatrom,
og begravelsesbyrået er informert.
Ok, takk.
Jeg er redd jeg har dårlige nyheter.
- Hva skjer? - Datteren din ble skadet.
Hun er ok, og babyen er ok.
- Tretti-fem uker, snart på tide. - Hva?
Men jeg er redd datteren din var skyld i ulykken.
Nei, du tar feil.
Morgan var i bilen med meg da vi ble truffet.
Jeg beklager. Din andre datter, Kara.
Kara?
Både hun og barnet er stabile.
Er Kara her? Er Kara gravid?
- Kara? - Hva?
Hun er det. Hun har brukket bekkenet.
- Kara er her? - Vent. Det var Kara som kjørte?
- Er hun gravid? - Nå tuller du med meg!
- At hun våget å vise seg! - Gjorde Kara dette mot oss!
- Hun sa det var et uhell. - Selvfølgelig.
- Klassisk. - Julian.
Dop igjen, sant? Må være det.
Håper ikke det. De sier hun er gravid.
Herregud, hva blir det neste?
Hva har Pete og George gjort for å fortjene dette!
Du sa mannen min var her. Kan jeg få se ham?
Beklager. Dette er det beste stedet vi fant for ham.
Likhuset skulle komme og hente ham,
men siden han kom hit død,
er han ikke deres problem. Begravelsesbyrået må ta ham.
Det har blitt mye styr...
Edwards.
Ta all den tiden du trenger.
Trodde alltid jeg ville dø først.
Faktisk tenkte jeg at vi ville dø sammen.
Mens vi holdt hverandres hender.
Kjære... Kara er tilbake.
Det er et mirakel.
Kara kom hjem.
Ungen vår kom hjem.
Dr. Phelps, 2277.
- En forbrytelse? - Jeg vet.
Han banket ham opp skikkelig.
- Ja. - Men du kan slå
en hjertekirurg i en sykehusgang, og ingen sier noe.
Vent, det var annerledes.
Men Alex er tiltalt for grovt overfall.
To forskjellige ting. Riggs og jeg, det var personlig.
Nei, akkurat det samme.
Det gjaldt Wilson. En dame. Er ikke det personlig?
- Shepherd sendte melding. Moren er ok. - Bra.
Kara, vi fikk akkurat vite at moren din er uskadd.
Ok, takk. Vet hun at jeg er her?
- Ja, jeg tror de fortalte henne det. - Å, Gud.
Da vet hun at det var meg.
Kanskje det var dumt?
Jeg tenkte hun burde vite det.
De har ikke sett hverandre på ti år.
Kara, jeg er lei for det,
men maskinen får ikke tatt skikkelig bilde med mindre du ligger helt stille.
Ok, beklager.
Det er ok. Ingen hast.
Det er så trist.
Kan du tenke deg å si farvel til noen
du har våknet opp sammen med hver dag i 40 år?
Så, Riggs?
Ingenting der. Ikke nå lenger.
Bare anstrengte samtaler og øyekontakt som unngås.
- Og han sa nei? - Ja.
- Til deg? - Ikke sant? Takk.
- Ja. - Vi trenger ikke snakke om det.
Jeg har prøvd å snakke om det, men Mer vil ikke høre det.
Hun syns jeg bare burde glemme det.
De skal hente Mr. Fisher.
Mrs. Fisher?
Georgia, begravelsesbyrået er her.
Hvorfor er det noen her?
Hun har hatt en tøff dag.
Georgia, beklager, men... Tiden er virkelig inne.
Nei! Dr. Pierce!
Unna vei!
- Hun er i v-fib. - Fortsetter gjenoppliving.
Edwards, klar?
Ja. Lad til 120.
- Klar til intubering. - Klart.
Lad til 150. Klart.
Det er din manns dag. Ikke din.
Sett én epi.
Hva gjør du?
Jeg spurte deg om noe.
Beklager. Jeg levler opp.
- Hva sa moren din? - Om hva da?
- Hva mener du "om hva"? - Jeg har ikke sett henne.
- Hva venter vi på? - Unnskyld?
Tuck henger på kontoret ditt og spiller på mobilen.
Ingen hammer har falt. Hva venter vi på?
- "Vi." - Hva?
Vi venter ikke på noe. Han er mitt barn. Jeg tar meg av det.
Akkurat nå gjør du ingenting.
Tror du ikke jeg vet det?
Jeg må kjefte på folk på jobben hver dag i det siste,
så unnskyld meg hvis jeg ikke hopper på sjansen hjemme også.
Nå må jeg forklare til sønnen min hvorfor han ikke burde plage andre barn?
Det er utmattende! Jeg er utmattet. Og akkurat nå er du slitsom.
Klar, Edwards?
- Hva skjer der inne? - Du kjører en kode.
Klart!
- Jeg frøs bort en vorte. - Fortsetter gjenoppliving.
- Jeg tørket akkurat en rumpe. - Jeg gjorde det også.
Kroppen min lager mat til et annet menneske.
Det er vel noe.
- Lad til 270. - Vel, der slår du meg.
Klart.
Lad igjen.
Klar.
Kraften i bruddet rev noen blodårer i bekkenet ditt,
men bildene viser ingen aktiv blødning.
Og siden både babyen og du er stabile,
- vil vi helst unngå en operasjon. - Jeg skal passe nøye på deg.
Jeg trodde det rette var å komme hjem.
Man drar og tiden flyr, og så blir man bare vant til det.
Så får du en telefon om at pappa er død,
og du innser hvor mye du har tapt.
Jeg ville ikke at det skulle skje med noen andre.
Jeg ville ikke det for ungen min.
Kara, kan vi få tak i noen fra familien din, moren din kanskje?
Hva, nei! Jeg takler ikke det ennå.
Men takk.
Hun vil tilgi deg.
Moren din vil alltid tilgi deg, uansett hvor ille ting blir.
Du burde prøve.
Jeg leter etter Georgia Fisher, moren til begravelses-følget.
Må jeg flytte?
- Må du hva? - Jeg forstår.
Ok? Karev er din venn.
Ting kommer til å bli anstrengt på jobb.
Kan vi si tre uker?
Helseregningene har slukt mye av sparekontoen min.
- Jeg trenger bare litt tid... - Stopp.
Det er ikke det jeg vil.
- Ikke? - Nei. Hvorfor det?
Alle er så sinte på meg. De sier det ikke, men jeg føler det.
Du virker også sint.
- Jeg må finne denne damen. - Ok.
- Hei, er dette Georgia? - Ja, plutselig hjertestans.
- Nei. - Vi må få henne tilbake.
- Hvor lenge? - Førti-to minutter.
- Hva gjør du? - Vi må erklære det.
Nei, hun er ikke... De kan ikke få enda en begravelse.
Hun er borte.
- Faen. - Dødstidspunkt, 14:02.
- Trenger du noe? - Nei.
Hva i helvete? Georgia var helt fin.
Moren deres fikk hjertestans.
Vi prøvde å gjenopplive henne i nesten en time.
Men til tross for det, døde hun.
Hvorfor? På grunn av krasjet?
Vi vet ikke nøyaktig hva som skjedde før vi foretar en obduksjon.
Selvfølgelig var det krasjet.
Har noen fortalt det til Kara?
Jeg orker ikke se henne nå.
Hvor er hun? Hvor er søsteren min?
- Kara, jeg har dårlige nyheter. - Hva er det?
- Hvorfor kom du tilbake? - Nei.
- Julian. - Mamma er død.
- Nei... - Død?
Nei, de sa hun var fin.
- Nei. - Du sa...
- Hun fikk hjerteinfarkt. - Fra stresset du påførte.
Jeg forstår du er opprørt, men hun må være rolig nå, ok?
- Er mamma død? - Hva i helvete, Kara?
- Wilson. - Hvorfor kom du?
- Greit! Gå nå. - Du må gå.
- Jeg er så lei for det. - Hun kan ikke være det.
Herregud. Jeg drepte henne.
Barnets puls faller.
Han har hatt deselerasjon.
Hva er galt?
Beklager, men vi må ta ut barnet.
- Bestill stue, påkall Hunt. - Nei.
Kom igjen.
Dr. Alberts til intensiven.
- Det er mulig å hate deg. - Hva?
Du er lett å hate. Jeg hatet deg da vi først møttes.
- Og nå? - Vel, nå er du bare...
...et oppsvulmet lik.
Nå vet jeg. Kanskje du burde gå ut med Maggie.
- Unnskyld? - Gå tilbake.
Si at du har forandret mening og bare vær forferdelig.
Du vet, frekk mot kelnerne, ingen øyekontakt,
dårlig ånde, smell døra på foten hennes.
Bare slå av det der.
Jeg vet ikke helt hva det betyr.
Bare gå ute med henne og vær noen andre.
- Ikke vær deg. - Vær en dust?
- Ja. - Med dårlig ånde?
Nettopp.
- Fordi å være meg selv ville vært for... - Glem det.
- Vent et øyeblikk. Selvfølgelig. - Takk.
Du er ikke alenemor.
Du tror at Tucker Jones skal straffe ham.
Fordi han er Mr. Moropappa.
Mr. Iskrem og Campingtur og Videospill.
Det er jeg som må dele ut straff.
Nei, jeg mener at Tuck har tre foreldre.
Jeg er glad i ham. Og jeg er også sint.
Jeg vet du føler du må gjøre alt.
Nei, jeg skal gjøre det.
Men du trenger ikke det. Jeg er her. La meg!
Gi meg en sjanse, sjef. Du trenger en slem purk. Utnevn meg.
Hva sier Mer når du prater om Riggs?
Hun bare...
Likhuset er på vei.
De sier at siden hun døde på sykehuset, kommer de gjerne.
Be dem vente, og demp stemmen. Vis litt respekt.
Respekt?
Holder vi en begravelse? Er det lov?
- Det er greit. - Ok. Jeg sier fra til likhuset.
Hva skulle du si?
- Nei. - Hva?
Som om hun ikke vil høre det.
Overhodet. Som om jeg irriterer henne.
Hvilket jeg kanskje gjør, men hun må være venninne.
Hvis det var henne og hun...
...lystet etter noe hun ikke kunne få,
ville jeg følt med henne, lyttet hvert fall.
Jeg skal høre på deg. Når som helst.
Nå er et dårlig tidspunkt.
Jeg hører ikke på.
Hvordan kunne du visst at du skulle si det da?
Hvis dr. Webber finner ut om dette, sliter jeg.
Jeg sa jo det var greit. Ingen trenger rommet.
Familien var klar for begravelse.
Ikke hennes.
Skulle ønske jeg var like flink som Mer til å glemme ting.
Livet mitt ville vært mye enklere da.
Hun glemmer ikke ting.
Hun begraver dem. Hun tror de er borte, men tro meg, det er de ikke.
De vil komme tilbake. Det gjør de alltid.
Problemet er at jeg flyttet ut. Med tre var det balanse. Nå er det kaos.
Hun klemte hånden min.
- Hun gjorde hva? - Hun klemte den.
Jeg holdt hånden hennes og hun klemte den.
- Jeg mener det. - Jeg tror på at du følte noe.
- Jeg tror ikke hun er død. - Kroppen kan oppleve restreflekser.
Ja, muskler kan få spasmer, så stivner de.
Mange grunner til små bevegelser.
Den var ikke liten.
Ok, jeg lover at det ikke betyr at hun faktisk...
Nei, den kvinnen lever!
Jeg elsker jobben min.
- Var hun død? - Ja.
- Og nå er hun ikke død lenger? - Også ja.
Vi så henne flate ut, men hun er ikke død.
Lazarus-syndrom.
Spontan oppstart av blodomløp etter feilede forsøk på gjenoppliving.
Eller et mirakel. Man kan ikke utelukke det.
Når vi erklærer noen døde, foretrekker jeg at vi har rett!
Det er et lavt krav for en lege.
Hvordan er hun, bortsett fra levende udød?
Det vet vi ikke før etter at hjertet har opparbeidet seg.
Jeg fant en liten bilyd.
Jeg skal gjøre en TEE-diagnose for å se om hjertet er friskt.
- Kan du ta en kikk? - Visst faen.
Ja, dr. Pierce.
Vi har henne tilbake. Ikke mist henne for andre gang.
- Forstått. - Skjønner.
Jesus gråt.
Fortsett brystkompresjonene.
Hva skjer der inne?
En fyr som hadde falt tre etasjer ned i en bakgate kom inn.
Hoppet i søpla.
Ikke tull med intubering. Gjør en crico.
Hva venter dere på? Det er for stor hevelse.
- Kutt ham opp! - Kom igjen!
- Sånn ja. - Ok, de fikser det.
Jeg savner dette. Jeg savner tempoet.
- Ja. - Jeg gleder meg til å komme tilbake.
Kan ikke vente. Hva med deg?
Vel, du vet at du kommer tilbake.
- Beklager. - Jeg burde gå.
- Fortsett. - Bare sett i mer epi.
Beklager. Dere gjør det strålende. Godt gjort, alle sammen.
Dette er hvor øyet hans burde være,
men i stedet er det fanget i det bruddet.
- Jøss. - Ja,
slikt kan skje når du slår folk, Tuck.
- Hvem er det? - Ikke viktig.
Jeg kan si deg hvem han var før. Han var kirurg.
- Stemmer. - Men nå blir han kanskje aldri det
- fordi han er blind på ett øye. - Hva?
Og han som slo ham sitter i fengsel.
Sannsynligvis en lang stund.
- Vil du i fengsel, unge mann? - Nei.
Sånn går det når man slåss. Fengsel eller...
Ja, og dette er kragebeinet hans.
Lazarus-syndrom har bare blitt rapportert 38 ganger siden 1982.
Send sonden fremover.
Hun kan ha hatt nedsatt venøs retur grunnet hyperinflasjon i lungene,
som førte til forsinket virkning av medisinene.
Eller et forbigående hjerteinfarkt eller en elektrolyttubalanse.
Ingen vet helt hvorfor det skjer.
Eller kanskje hun savnet datteren. Ikke var klar.
Jeg er glad vi var der.
Hva om hun hadde våknet på likhuset?
Hun kunne fortsatt vært der,
bare ropt etter hjelp, men ingen er der.
Banket på veggen i metalskuffen sin.
Jeg må konsentrere meg.
Beklager.
Hvis vi mistet henne enda en gang, stakkars familie.
Kunne du noensinne stolt på noe igjen?
Som om vi kastet bort en ny sjanse.
Og ikke bare Georgias, men vår, vi får aldri se dette igjen.
- Statistisk sett... - Edwards.
Hun ville dø mens hun holdt mannens hånd,
og det gjorde hun. Hun døde mens hun holdt hånden hans.
Og så våknet hun til livs igjen.
Beklager at jeg er forbløffet.
Vent? Georgia er ikke død? Buet Mayo.
Ikke ifølge Shepherd.
Utrolig. Så denne lille krabaten skal få treffe bestemor likevel.
- Gå til neonatal, påkall Karev. - Karev er på klinikken.
Stemmer. Bare ta ham med til neonatal, da.
- Ja. - Det kan du ikke vite.
- Vite hva? - At Karas mor vil tilgi henne.
- Du vet ikke. - Selvfølgelig. Det er moren.
Ikke alle familier er sånn.
Det er farlig å gi folk håp.
Det er ikke noe du kan love.
Ha litt tiltro.
- Blodtrykket faller. Vi mister henne. - Stort blodtap.
- La oss få noen gasbind. Begynn å pakke. - Ja, doktor.
Hørte du om mirakeldamen på akutten?
Hjerteinfarkt. Jobbet på henne i 40 min, hun var død i 20 til, så satt hun seg opp.
- Hold kjeft. - Jo. Våken og i live.
Hun må være hjernedød.
Kan ikke være ute så lenge uten skader.
Vi får se. Pierce gjør en hjertevurdering nå.
- Kan være et mirakel. - Hun er hjernedød.
Har du hatt den drømmen?
- Hvilken drøm? - Mirakeldrømmen.
Jeg snudde meg i senga og der var hun. Ba meg gå å lage kaffe.
Så virkelig.
Så våknet jeg.
Nei, aldri hatt den drømmen.
- Et bank på døren. - Hva?
Han banker på døren, sier at han glemte nøklene,
og beklager at han var borte så lenge.
Hun er hjernedød.
Pupillene reagerer, reflekser intakte. Jeg ser intet nevrologisk tap.
Vi skal passe på hjertet hennes, men enn så lenge ser hun bra ut.
- Hørte du det, mor? Du er ok. - Hvordan føler du deg?
Sliten.
Hva med Kara? Har hun det bra?
Hun klarer seg sikkert.
Ja, hun spaserer alltid bort fra ulykken.
Ærlig talt. Hun er søsteren deres.
Og kanskje dere har hatt problemer før, kanskje hun er et vrak.
Kanskje hun er en vandrende rivekule, men hun kom tilbake til dere.
- Hun kom tilbake til familien sin. - Ja, og drepte moren vår!
Ja, og mor kom også tilbake. Vet dere hvor sjeldent det er?
Siden 1982 har det hendt...
- Edwards? - Tretti-åtte ganger.
Så godt som aldri. Og mamma er frisk nå,
og dere er begge friske, og dere burde feire, alle sammen.
I stedet står dere her og klager og krangler
når søsteren deres kom tilbake. Og moren deres kom tilbake.
Vil dere virkelig kaste bort det?
Er det hva faren deres hadde ønsket?
Det fortjente dere.
Jeg trodde dere hadde gått.
Ja, du vet hvordan det er med babyer. Alle vil ha sin tur.
Stygt Le Fort-brudd på stue tre.
Jeg så det.
Du skulle sett inntaket. Ekkelt.
Hvor ekkelt?
- Omtrent åtte, ni. - Tøft.
Du kjeder livet av deg.
Herregud, jeg kjeder meg.
Og jeg kan ikke bevege meg så mye, så vi bare sitter og stirrer.
Og jeg elsker Harriet.
Selvfølgelig. Hun er et mirakel.
Lager hun en grimase eller en lyd
blir jeg helt satt ut av takknemlighet og glede.
Helt henrykt og forbløffet.
Ja.
Men så svinner fryden litt når hun sovner.
Så stirrer jeg bare.
Jeg visste ikke at et mirakel kunne være så kjedelig.
Hvorfor går du ikke og ser på den Le Fort-en?
Mener du det?
Har alle fått sin tur? Pappa vil ha en.
- Takk. Hei, søtnos. - Så søt.
Kara, her er han.
- Hei. Er han ok? - Ja.
- Ødela jeg ham ikke? - Han er flott.
Du er her. Hei, du.
Dere var begge flinke.
Jeg hører vi har en nevø.
De sa det var ok... hvis vi er familie.
Vi ville bare se om du var ok.
- Om du trengte noe... - Jeg er lei for det.
- Du... - Det var et uhell.
- Alle klarte seg. Det er ok. - Nei, ikke mamma. Hun er ikke ok.
- Mamma har det bra. - Hva?
Ja, mamma er frisk.
Du drepte henne, men nå har hun det helt fint.
- Ser du? De tilga henne. - Ja. Flaks for deg.
Hvor lenge må jeg ta vare på denne?
Én...
To uker.
- Hva mer? - Jeg skal prate med Marcus.
Til gutten. Jeg skal si unnskyld.
- Og? - Og jeg skal aldri gjøre det igjen.
Jeg vil ikke i fengsel.
- Unnskyld, mamma. - Hva sa du?
- Unnskyld. - Greit.
Du kan vente i bilen.
- Hva feiler det oss? - Feil?
At vi ventet så lenge på å utnevne deg.
Hun er våken.
Den døde dama. Intet tap, helt frisk.
- Det er flott. - Et mirakel.
Bare sier det. Alt kan skje.
- Hun trenger god-søstera si. - Hva gjør du?
Unnlater å ha ekteskapssex fordi jeg er bekymret for dere.
Så slik blir det.
Du skal snakke med Mer om hva du vil, når du vil, punktum.
Og Mer, du hører på henne enten du vil eller ikke,
fordi det er det en søster gjør, punktum.
Nå går jeg. Ikke tving meg til å flytte inn igjen.
Jeg hører etter. Hva vil du snakke om?
Riggs? Jobb?
Vet du, i hele dag har jeg hørt på søsken
som prater og krangler om hverandre,
og alt jeg vil er å få meg noe å spise.
Greit for meg.
Hva med deg? Ikke bare jeg som kan snakke.
Det går begge veier mellom søstre.
Er det noe du vil fortelle meg?
- En fyr du liker? - Nei.
Mirakler er ikke alltid store.
Feberen gir seg. Stinget holder. Beinet leges.
Derfor kan de være vanskelige å se,
og være til så mye bry.
Du kan ikke være her.
Hørte du gjorde et hastesnitt.
Ja. Mistet nesten både moren og barnet.
- Du er sinna. - Ja!
Ja, jeg er sinna.
Ungen fortjente den beste barnekirurgen,
det er din skyld at vi ikke har ham.
Ja.
Jeg frøs en vorte i dag, diagnostiserte tre bihulebetennelser,
ga noen avføringsmiddel og ventet til de bæsjet.
Jeg ville slutte hvert femte minutt i dag.
Jeg ville gå ut døra og aldri se meg tilbake.
- Skal du klage nå? - Det er poenget. Jeg skal ikke det.
Jeg skal sone min straff, jobbe på klinikken og hjelpe folk.
Jeg vil tilbake, jeg skal gjøre alt som trengs,
og jeg slutter ikke.
Det er han du trente og oppdro
og så videre, så... Ok?
Jeg savnet deg i dag.
Men jeg er fortsatt kjempesint på deg.
Jeg vet det. Jeg og.
Ikke misforstå meg. Små mirakler er herlige.
Et lite mirakel er et mirakel.
Men det er kanskje ikke nok til å redde oss.