Ibland klarar man sig inte ensam. Man behöver nån vid sin sida.
Läkare använder rådgivning, remittering...
Amelia är säkert vaken. Vi väntar.
Om mina barn kan vara klara i tid borde hon kunna fixa det.
- Vi säkrar allt. - Vi kan inte åka.
Jo då. Hon vet bättre än att komma sent till samåkningen!
- Titta inte! - Det är livsviktigt.
- Gå till bilen. - Hör ni!
- Man vill inte stå med byxorna nere. - Vi somnade!
- Nån var vaken. - "Major Hunt, till er tjänst.
- Måste vi prata om det? - Vi borde gratulera dig.
- Nu förstår jag vad Cristina såg. - Jag åker hem med nån annan.
Owen lär nog vilja att ni sover hos honom.
Aldrig mer. Vi kan inte vara ihop. Jag har för mycket bagage.
- Owen har för mycket bagage. - Ja, vi såg hans bagage.
- Käften! - Bra där.
Håll dig borta från mina ingrepp!
Mina överläkare borde säga samma sak.
- Duschen är ledig. - Du vill sabotera för mig.
- Du vänder alla mot mig. - Du saboterar för dig själv.
Du förlorar inte på att jag jobbar. Jag hamnar ändå efter.
Det är förödmjukande! Det gör väl dig glad.
Absolut inte! Det handlar om att du ska få dig en läxa.
Nej, du skäms över vad jag gjorde och att du bär min ring.
Vi ses på jobbet.
Jag måste ha Meredith på min sida.
- Grey tar ditt parti. - Hon och Arizona satt på samma plan.
- Det blir bra. - Det säger du bara.
- I dag förlorar jag alla mina vänner. - Nej då.
Jag vägrar! Och varför ska jag be mina vänner vittna?
- Gör inte domstolen det? - Du ska välja vittnen med omsorg.
Måste jag be folk välja sida?
Be om hjälp, bara.
- Testa på mig. - Okej.
April är ju given, och Jackson är en Avery.
Det borde väl räcka? Tack!
Jag ber mina barn att plocka undan sina leksaker.
De behöver inte se din penis, så samma sak gäller dig.
En gång i tiden hade jag frågat. Nu vet jag bättre.
- Vad har vi? - Leo Paulson ramlade i trappan.
Klarar han sig? Han kom hem efter sin promenad-
- och snubblade i trappan i lobbyn. Jag fångade honom nästan.
- Och du är? - Vincent. Jag är...
- Jag är mr Paulsons portvakt. - Okej. Vi kör in honom.
- Kyle! Kul att se dig. - Detsamma.
- Edwards! Du har väl ledigt? - Jag förstörde det.
Hon tvingade hit mig, men det var nog bäst så. - Tack.
- Okej. - DeLuca?
Kyle Diaz har fått djup hjärnstimulering.
- Han darrar i vänster hand nu. - Okej.
- Vi behandlade dig för högerhanden. - Det kan vara en ny lesion.
Okej. Kyle, vi måste undersöka dig. - DeLuca, vi gör en MRT.
Edwards, kom.
- Jag visste inte att ni var ihop. - Vi är inte ihop.
Det är... nytt.
Vi kan väl börja med MRT och anpassa medicineringen...
- "Vi" kan inte det. - Jo då.
- Du får inte behandla nån du dejtar. - Men vi...
Du kan hålla honom sällskap.
- Sparkar du mig från fallet? - Ja.
- Ska jag bara hålla honom i handen? - Om du vill. Det är ju din lediga dag.
- Flera stickskador i bröst och buk. - Hemoperikardium enligt ultraljud.
En enda röra. Då får vi börja röja upp!
- Dr Warren. - Chefen.
- Jag trodde att dr Knox... - Han är sjuk.
- Warren? - Jag var anestesiolog förr i tiden.
Bra! Kul att ha dig här.
Tror jag.
- Skalpell. - Är det nåt fel?
- Inte här. - Dr Bailey?
Jag har inte sagt ett ljud.
Sug!
Okej, då kör vi.
När jag ändå har er här, får jag fråga...
- Jag behöver en tjänst. - Visst.
Callie och jag ska ju upp i rätten... - Ja?
- Blake, behöver du nåt? - Ja.
- Dig. Jag jobbar med dig i dag. - Jaså?
- Vi kanske ska byta... - Ja, kanske. Vänta lite.
- Vad sa du om en tjänst? - Inget. Nu tittar vi på barnet.
Då så! Jag ser inga deformationer.
Lårbenets längd är lagom för fosteråldern.
- Det betyder... - Ingen OI.
Inga tecken på osteogenesis imperfecta.
- Goda nyheter. - Ja.
- Vi har en fin puls. - Titta.
- Så vackert. - Åtta, nio, tio fingrar.
- Kan vi räkna tår? - En, två, tre, fyra...
- Vad hände? - Va?
Vad såg du?
- Jag... - Du slutade prata och började tänka.
Det är så man gör när man har dåliga besked.
- Vad är det? - Det kanske inte är nåt.
- Kanske? - Det är inte OI.
Nej, det är inte OI. Det är barnets hjärna.
Uppenbara skador kring bröstkotorna.
Dr Grey, här är hans läkemedel och de papper jag hittade.
- Tack, det underlättar. - Leo!
- Mrs Paulson! Ni fick meddelandet. - Vincent! Tur att du var där.
- Hur mår han? - Stabil, för tillfället.
- Jag måste be er vänta utanför. - Ja, självklart.
Wilson, lägger du in det i journalen? Vilken service!
MRT-bilderna visar en avvikelse, här...
- ...i capsula interna. - Får jag se ganglierna igen?
- DeLuca, det är lugnt. - Måste jag opereras igen?
Du sa att de kunde ändra medicineringen.
- Varför skulle det inte funka? - Läkemedlet motverkar nya skador.
När du har fått darrningar måste man ge hjärnstimulering...
Det är samma operation, men på andra sidan.
- Som sagt. - Vi kan göra det i dag.
- Så snart? - Varför vänta?
Kyle har tre spelningar kvar. Han vill inte missa dem.
Kyle, darrningen blir bara värre. Du kan nog klara två spelningar.
Jag rekommenderar ingreppet, men det är förstås ditt beslut.
Ja, vi gör det.
Kyle?
Som sagt.
Hej!
- Ryggradsfraktur. - Kan du bistå?
Ja, det går att fixa med ett bentransplantat.
- Får jag fråga en sak? - Visst.
- Okej. - Är det Leo?
Ja, vi pratar om operationen...
I morse såg jag Owens snorre.
- Den luftade sig. - Var då?
- I vardagsrummet. Med Amelia. - Kan vi släppa det där?
- Gå upp på övervåningen nästa gång. - Det blir ingen nästa gång...
- ...förrän nästa gång. - Jag orkar inte med er.
- Jag pratar med Leo. - Ja.
- Ville du fråga nåt? - Ja... Nej, det var inget.
- Okej. - Ja.
- Jag stänger septumdefekten. - Den andra enheten åker in.
- Vi tog med Tuck till nöjesfältet. - Det nya?
Jag behöver mer sug. - Stackarn! Han var för kort för en åkattraktion.
Vet ni vad han gjorde? Han försökte lura sig in.
- Han lurade ingen. - En liten lurendrejare!
Han ville stoppa sina skor med sina strumpor.
- Dra där. - Så att han blev längre. - Han ville verkligen åka.
- Han var för kort. - Suturtråd.
- Mindre än två centimeter. - Det räcker för att falla ur sätet...
...och krossas mot marken, som en melon.
- Sug! - Regler finns av ett skäl. - Ibland är reglerna orimliga.
- Nödvändiga. - Överdrivna.
- Det måste ha varit jobbigt för Tuck. - Han fick ett utbrott.
- Ska det här vara en liknelse? - Om skon passar... - Sutur.
Ventriklarna är lite förstorade. Det är svårt att se.
- Vad betyder det? - Det kan vara fel på ultraljudet.
- Eller CMV eller vattkoppor. - Det är inte så troligt, men kanske.
Vi kan väl...? Vad mer kan det vara?
- En neuralrörsdefekt. Kromosomfel. - Det här kan inte hända!
- Det här kan bara inte hända! - Vi vet inte att det händer.
Vi tar det säkra före det osäkra och gör en grundlig undersökning.
Hur kunde du missa det? Du sa ju att allt var bra.
Det var för flera veckor sen! Du sa att barnet var friskt.
Du sa att allt var bra. Tittade du inte så noga?
- Du sa ju att allt var bra! Och nu... - Lugn.
Lugn? Jag såg på medan mitt barn dog förra gången.
Förlåt att jag inte är lugn.
- Självklart. Jag menar bara... - Kan du bara gå?
Förlåt, men kan du gå?
- Kan jag göra nåt? - Nej.
- Ska jag byta läkare? - Nej, jag hinner inte hitta nån nu.
Ta April Kepner. Gör en fullständig serologi.
- Karyotypbestämning, IgG, IgM. Allt! - Ifall nåt blev missat...
- Om det så är ett trasigt nagelband! - Det fixar jag.
Ditt bilirubin har sjunkit. Snart kan du åka hem.
Jag behöver din hjälp.
Som vän. Och som barnläkare. Men mest som vän.
- Okej. Vad är det? - Alltså...
Det är mycket begärt, men jag behöver nån som känner mig och mitt barn-
- och som folk litar på. Du har känt mig...
- Callie... - Okej, vänta.
Jag vet att du är vän med Arizona och att ni är...
Ber du mig att ta ditt parti i vårdnadsfrågan?
Tack!
Svaret är nej. Jag gillar er båda, jag väljer inte sida.
Kyle, operationen blir i eftermiddag. Dr DeLuca ska ta lite blod.
Okej. Och sen? Steph sa nåt om en klinisk prövning.
Med monoklonala antikroppar. Jag läste på medan vi väntade.
Se där. Vi ska ha det i åtanke.
- Jag tror att den passar Kyle. - Sen, kanske.
Nu är fokus på operationen. Vi ses snart.
- DeLuca. - Höger arm.
Jag fixar det.
- Du skrämde halvt ihjäl mig! - Jag vet.
Och Angelica?
- Är hon här? - Hon är och hämtar kaffe.
- Jag stannar gärna, om det går bra. - Snälla du, stanna!
Ursäkta. Mr Paulson, jag ville berätta om ingreppet.
Här är jag!
Jag har ringt barnen och barnbarnen. Alla är så oroliga!
- Är mina provsvar klara? - Nej, men de är säkert normala.
- Och säger inget definitivt. - Ja...
- Då gör vi ultraljud om två veckor... - Två veckor?
- Jag kan inte vänta två veckor! - Jag förstår din oro, men...
En foster-MRT, då? Vi skulle se barnets hjärna bättre.
Då måste jag söva ner dig och barnet. Det vill jag helst inte göra.
Det vill inte du heller.
Du måste lita på mig. Jag vet att jag har svikit dig, men...
Du måste lita på mig.
Du borde ha sett det här.
Här står om antikropparna.
Edwards, du kanske inte hörde mig. Det är inte ditt fall!
Jag vill inte operera. Jag kan sitta med, som förra gången.
- Då var du inte hans flickvän. - Jag är inte hans...
Han är rädd, och jag kan lugna honom.
- Jag klarar det. - DeLuca, gå upp med den här.
Du gillar honom. Jag dömer dig inte för det.
Jo då. Jag kan vara objektiv.
Edwards, du har varit hemsk. Man ska inte vara en anhörigs läkare.
- Du ifrågasätter allt jag säger. - Jag har kunskap som...
Du får inte göra det medan jag opererar.
- Jag sitter på läktaren. - Inga anhöriga på läktaren!
- Vi har haft sex några gånger! - Det räcker.
Så här gör vi. Du ger mig din bricka, följer Kyle till strecket-
- och väntar i väntrummet, precis som alla andra anhöriga.
I dag är du inte kirurg. Förstått?
- Du skojar väl? - Bricka!
Nu!
Jag vet vad du tror att du såg.
- Mr Paulson. - Inget hände.
Jag har aldrig varit otrogen mot min fru.
Vincent och jag är inte...
Jag har varit gift i 51 år.
Jag har tre barn, sju barnbarn och ett till på väg.
Min fru är lycklig. Hon älskar mig.
Mina känslor för Vincent...
Min fru skulle bli förkrossad. Det vill jag inte.
- Snälla... - Jag såg inget.
Jag såg portvakten i väntrummet. Snacka om hängivenhet!
- Leo måste ge mycket dricks. - De är kära.
- Leo och portvakten? - Kollagen.
- Jag kom på dem. - Vad häftigt!
- Kom på dem... - De höll varandra i hand.
Då såg jag värre i morse.
- De är kära! Så rart. - Det är sorgligt. De har kärleken!
Portvakten bara öppnar dörren, släpper ut kärleken-
- släpper in den igen och låter den passera förbi.
Skalpell.
Ja, det är sorgligt.
När dr Warren anklagar mig för att försöka sabotera hans karriär...
- ...är det rättvist? - Nej. Du har inte försökt sabotera.
- Klart hon säger så. Du är chef! - Mina läkare får tala fritt.
- Men inte din man. - Jag är klar.
- Säg det! - Jag har sagt det.
Och gjort vad du vill, även om din närvaro stressar mina kirurger.
- Eller hur, dr Riggs? - Jag har ingen...
Hörde du det, dr Warren? Onödig stress.
- Och dr Riggs har opererat i krig! - Här är problemet.
- Ventrikelprematurslag. - Luftembolism. Bort med händerna!
Riggs, aspirera luft ur kammaren innan han får stroke.
Jag håller på.
Ingen luft enligt TEE. Du fick bort allt.
Chefen, jag skulle säga en sak om dina frågor.
De här två, inget illa ment, säger vad du vill, för de jobbar för dig.
Du kan fråga dem hur mycket du vill, men du får aldrig veta vad de tycker.
Till skillnad från mig är de dig tack skyldig.
Jag är klar, om ni vill fortsätta.
Du är så arrogant!
- Frågade Callie dig det? - Jag sa nej.
Och nej till mig? Vi är vänner!
- Callie är också min vän. - Jag vet.
- Dr Robbins. - Blake.
- Vad vill du? - Jag har fått...
Du är överallt! - Hon är som en spion åt Callie.
- Du... - Vad?
Hörde du tillräckligt? Eller ska vi repetera nåt-
- så att du vet att jag är inkompetent, både som läkare och mamma?
Känner de till protesen? Jag springer inget vidare i en kris.
Gå och rapportera det och låt mig vara!
- Måste jag titta på snyggingen? - Jag är här.
- Han kallade dig snygg. - Hit, men inte längre.
- Hej. - Hej.
Kom hit, så ska du få nåt.
- Vi ses efteråt. - Vi ses efteråt.
Make?
- Ursäkta? - Väntar ni på er make?
Förlåt, det var kanske förmätet. En familjemedlem?
Min... pojkvän, antar jag. Jag vet inte vad han är.
Ja...
Jag förstår precis.
Jag borde inte ens sitta här.
Inte jag heller.
Jag ska gå och hämta te. Jag tycker att det är lugnande.
- Vill du ha en kopp? - Nej.
Eller...
- Ja, tack. - Okej. Bra.
Tack. Jag vill bara...
Jag vill bara lägga mig, för jag kommer att förlora.
Det kommer bara att skada Sofia-
- och jag kommer ändå att förlora min lilla flicka-
- för den där kvinnan ser mig vara en hemsk läkare och mamma-
-vilket jag kanske är.
I dag känner jag mig som bådadera.
Om du vill ha din dotter måste du kämpa som aldrig förr.
Du måste stå upp för dig själv och det du förtjänar.
Vill du lägga dig?
Det får du inte.
Vi ses där inne.
- Hur många gånger har du gjort så? - En gång. Inklusive i dag.
Bailey hade rätt.
- Du är arrogant. - Ursäkta? Patienten var döende.
Jag skulle inte spela tuff inför chefen just nu.
Jag jobbade. Miranda måste acceptera att jag kan lära mig samtidigt.
Om Bailey inte ville ha dig här skulle du vara borta.
Hon kan frysa ut dig eller sparka dig.
Hon är chef och har all makt. Men hon gjorde inte det.
Du gjorde fel och blev bestraffad. Du valde att kringgå det.
Och du kunde bara göra så för att hon är din fru.
Sök mig om vi ser några tecken på luftembolism.
Visst.
Chefen. Jag vet att du är min chef och min chefs chef-
- men uppriktigt talat: du är inte Warrens chef nu.
Du måste inte gilla att han är här, men han måste vara det.
Vi var ST-läkare. Såna som trivdes.
Vi lärde oss var som helst, när som helst, hela tiden.
Jag tror att Warren gör likadant.
Jag vet inte om du kan hindra det, och jag...
Jag vet inte om du borde.
God kväll.
April, vill du verkligen att jag söver ner dig och ditt barn?
- Jag vill få svar. - Följ med mig.
- Stephanie, Kyles operation är över. - Dr Edwards, om jag får be.
- Med anhöriga använder vi förnamn. - Håll käften, det har jag lärt dig.
- Operationen gick bra. - Annars hade dr Shepherd varit här.
- Du är B-laget. Får jag paddan? - Nej, enligt HIPAA och dr Shepherd.
Jag säger till när du kan besöka honom.
Jag är glad att allt gick bra med din... vad han nu är.
Tack. Jag hoppas det går bra med din.
Tack.
Håll här, Wilson.
- Räcker det? - Nej, jag behöver mer.
- Jag ska inte bli portvakt. - Bra.
- Det vore ett steg nedåt. - Nej, nej. Jag...
Jag väljer det liv jag vill ha, i New York, med Penny och Sofia.
Jag behöver er hjälp.
Vårdnadsmålet inleds snart, och jag undrar om...
- ...vi kan vittna för dig? - Fundera på saken.
- Självklart, Callie. - Ja.
- Jag vet att ni umgås med Arizona. - Callie... Självklart!
Dr Torres...
- Herregud. - Vad?
Undra på att ryggraden gick av!
Finns det inget ni kan göra?
Cancern går inte att operera. Den finns i skelett och lever.
- Hur länge...? - Sex månader. Kanske ett år.
Ska jag ringa er fru?
- Är Vincent kvar? - Ja.
Första gången jag såg honom hoppade hjärtat ur bröstkorgen.
Jag trodde att jag hade fått hjärtinfarkt.
Det var fjärilar.
Och när jag förstod att han kände likadant...
...log jag i flera veckor.
Jag älskade min fru.
Men... det här var annorlunda.
Vi har tillbringat femton år på det här sättet.
Vi pratar vid hans skrivbord och passerar varandra i lobbyn.
Femton år.
Ni har ett kvar.
Du är vaken!
- Hur är det? - Jag är... Ja.
Vi måste talas vid.
Vincent!
Han vägrade att åka hem förrän han visste att du klarat dig.
- Visst var det snällt? - Det var ett nöje.
Du har alltid varit för snäll mot mig.
Tack för allt.
Men du kan gå nu.
Vi har hållit dig här länge nog.
Jag vet inte vad vi skulle göra utan dig, vännen.
Här är ventrikeldiametern 10,1, men här är en tydligare bild.
- Det är inget. - Definitivt inget.
En falsk positiv på ultraljudet.
- Tack, Gud. - Tack... Gud!
Och tack för att du gjorde MRT. Jag behövde det verkligen.
Jag vet att jag var lite galen, men jag behövde få svar.
Här är en lista över de bästa obstetriker jag känner.
- Va? - Vad menar du?
Jag kan inte vara din läkare.
Vänta nu... Jag är ledsen, men jag behövde få svar.
Som din läkare kan jag inte vara din vän.
Jag vill vara din vän.
Jag beklagar.
- Ska du börja? - Nåt åt det hållet.
Det var den värsta av dagar.
Två gamla män... Omöjlig kärlek.
- Jag vill bara krypa ner i sängen. - Gör det.
Oj. Hur är det?
Jag...
Jag gjorde slut med Kyle.
Steph...
Vad hände?
Shepherd skar i hans hjärna utan mig.
Jag fick sitta i väntrummet. Det enda jag tänkte på var...
Jag var som han när jag var barn.
Jag åkte ofta in på sjukhus och...
Jag kan inte sitta i väntrummet.
Jag klarar inte av det. Jag måste vara där inne och hjälpa folk.
Jag kan inte göra det om jag är ihop med honom.
- Så du valde kirurgin... - Jag valde mig själv.
- Vill du ta ett glas? - Nej.
Jag vill jobba.
Jag trodde att det skulle bli en riktigt hemsk dag.
- Men... - Jag fick Mer och Hunt.
- Jag sa ju att Mer var på din sida. - Jag tror att det kan gå vägen.
- Hur är det med dig? - Jag har jobbat för dr Robbins.
Herregud. Var det hemskt? Var hon hemsk?
Inte alls.
Hon var schyst.
- Vänta på mig! - Kommer du?
- Vi trodde att du skulle till Owen. - Det är inget mellan oss!
Det verkade så när vi såg vad han hade mellan er.
- Eller har vi slutat skoja? - Det är nåt mellan er!
Det är bra, men gör det inte på min soffa!
Ni har lyckan och kastar bort den.
- Släpp dramatiken. Kör bara! - Hon har rätt.
Du gjorde slut med din AT-läkare för att sånt strider mot reglerna.
Vem bryr sig om det? Ingen! Skärp er, systrar!
- Amelia? Kom! - Nu åker vi.
- Och lämnar henne? - Ja.
Grejen med att vara i ett lag är att man måste ställa upp.
Man måste hjälpa till, vad som än händer.
Du kanske inte gillar medspelarna...
- Du får ändå sova på soffan. - Jag vet.
Du måste dela med dig av bollen.
Du måste satsa helhjärtat på det ena laget.
Hej. Förlåt!
- Vad gör du? - Jag tog en promenad.
- Vad gör du? - Okej...
- Är allt väl? - Jag tror det.
Okej, nu kör vi.
Du och jag är inte såna som säger "jag älskar dig".
Jag är åtminstone inte sån. Det där är en chimär.
Man träffar inte en perfekt partner och sen är allt bra.
Så funkar inte livet. Om nån vet det, så är det du och jag.
- Jag förstår inte... - Håll ut!
Jag skapar hinder av döda människor och droger som jag tar ibland-
- och svägerskor. Jag vet att jag gör det svårt.
Det känns som arbete...
...för det kommer det att vara.
Om du och jag går framåt ihop... Det är svårare att...
Det är svårare att älska nån än att lämna nån.
Det här är... Det här vore...
Det här är invecklat och läskigt och...
- Owen, det skrämmer mig! - Jag är också rädd.
Men om man spelar väl...
Om du och jag väljer att vara ihop, på riktigt...
...då kommer jag att göra fel.
Jag med. Jag gör jämt fel. Hela tiden!
- Ja, ja. - ...och verkligen satsar...
- Amelia. - ...då är segerns sötma ljuvare.
Låt oss göra fel.