Kroppen har ungefär elva organsystem som alla gör olika saker samtidigt.
För att vi ska fungera, eller åtminstone överleva-
- krävs en enad röst. En ledare. En härskare.
I vår hjärna har hypofysen den rollen.
Den känner av kroppens behov innan de ens har uppstått.
Hypofysen kommunicerar med körtlar-
- som tillverkar hormonerna vi behöver för att fungera.
Den ser till att allt löper på smärtfritt.
- En muffins? - Nej! Ut, ut!
Det går inte förneka att den har det svåraste jobbet.
- Är du nervös? - Självklart är jag nervös!
Jag har väntat på den här dagen och lovade folket godisregnbågar.
Nu måste jag leverera. "Är jag nervös?"
- Du kommer att leverera. - Det måste bli perfekt i dag.
Du får inte vara sen, det vore positiv särbehandling. Spring i väg!
- Okej... - Ingen positiv särbehandling!
Okej. Vi ses senare... chefen.
- Bor de här?! - Jag trodde bara vi skulle samåka.
- Var är Alex? - Dejtar Owen och jag?
- Gör vuxna sånt? - Jag vet inte. Sluta fråga.
- Går det verkligen fortare att samåka? - Den där killen har prostituerat sig...
- ...tagit droger och somnat på gatan. - Och ändå är vi kvar här.
Vuxna människor dejtar inte. Vi är inte femtonåringar.
- Du hånglade. - Ja. Vad betyder det?
Du låter som en femtonåring.
- Vi har suttit här i 20 minuter! - Det är Jos fel.
Min morgon är förstörd. Jag får sluta undervisa.
- Trevliga grannar. - Det är billigt här.
Är alla fastspända?
Webber vill ha hjälp att lura in Bailey till festen.
- Nej. - Jag avskyr er!
- Chefen! Glad premiär! - Tack.
Tack för kursen du gav mig. Jag älskar att undervisa.
- Varsågod. - Jag vill återlämna den.
Det går inte. Du måste ta hand om ms O'Neils sondbyte i dag.
- Det är för mycket, med tre barn. - Och hitta nån till fetmakliniken.
Jag hinner inte förbereda inför lektionerna.
Jag bad dig göra det. Gör det!
- Vi är sena till specialistmötet. - Mötet? Har ingen läst mitt mejl?
Jag känner henne knappt.
Vi hade två dejter förra veckan, och hon vill ses igen i kväll.
Ni vet när man träffar nån och får en kick?
Det känns som om man känner varann och man tänker:
"Jag kan stirra på henne för evigt."
- Bailey är den första. - Första vad då?
- Första kvinnliga chefskirurgen. - Det var på tiden.
- Alla enhetschefer är kvinnor. - Neuro, kardio, ortopeden...
Häftigt! Stället drivs av kvinnor. Det är Kvinnostället.
Nej! Det är vad min farmor kallar sin slida.
Hon gör det ofta och gärna. "Kvinnostället" funkar inte.
Jag vill inte tänka på den rara, liderliga damens slida på jobbet.
Inte jag heller.
- Nu kommer hon! - Okej, skynda på!
Vad roligt att ni är här, men i mitt mejl stod-
- att ett av mina första beslut är att avskaffa våra veckomöten.
- Vi tänkte faktiskt... - Mindre prat, mer läkekonst!
- Tack. - Men...
Vänta!
GRATTIS CHEFEN!
- Missade jag Baileys fest? - Det blev inget.
Jag kunde inte sluta sova. Jag är sjuk... eller har jetlag.
- Har du pratat med Jackson? - Han sov här.
Så du är... Vad är det?
- På din rygg? - Vad är det? Ett födelsemärke?
Vad är det? Arizona!
Jag har bara eksem. Ni överreagerar.
- Jag jobbar med nyfödda. - Du har eksem och feber.
- Du var i Mellanöstern. - Jag är bara trött.
Du får vila i bubblan. Vi vet inte om du smittar.
- Inga epidemier på min första dag! - Vad säger infektionsläkarna?
De vill utesluta mjältbrand.
- Kan det vara MERS? - Herregud.
- Jag står ju här! - Du får stanna där under testerna.
- Det här stannar med patient noll. - Jag är ingen patient!
Hej då, Kepner. Stanna kvar i bubblan.
- Jag kan inte... - I bubblan!
Jag kommer på besök. Jag lovar.
Får jag se eksemet?
- Det är inget, va? - Jag ska kolla analysresultaten.
Vi kanske kan talas vid...
- Vi borde söka neurolog. - Allt ser normalt ut. Hon mår bra.
- Skriv ut henne, då. - Vem?
- Hej, chefen. - Henne.
- Jade Bell! Jag är dr Bailey. - Åh, fler läkare!
Hon hade huvudvärk och svimmade.
- Synkopeanalysen var negativ. - Sen då?
- Vi sydde. - Och diagnosen?
- Hypoglykemi? Hon åt ingen frukost. - Nej. - Vad har han missat?
- hCG. - Är du gravid? - Nej!
Jag svimmade, men mår bra. Får jag åka nu?
Nej, det får du inte. - Vad har ni missat?
- Nån sorts migrän? - Jag måste till jobbet.
Jade, res på dig, är du snäll.
Vi har inte missat nåt.
- Föreställningen är över. Får jag gå? - Det var det här ni missade.
Jag känner mig naken. Sjuksköterskan, Betsy, tog mina kläder.
Hon lade dem i en plastpåse. Jag har papperstrosor på mig.
- Vet du hur det känns? - Det kan nog skava.
Okej! Du har en chans att koppla av. Vila ut och bli av med jetlagen.
- Eller läs nåt. Se det som en semester. - Jag är instängd i en bubbla!
Jackson kom hit och tittade på mig. Sen gick han.
Jag kunde inte följa efter. Bubblan är orörlig.
Jag är alldeles ensam! Jag är instängd, som ett äckligt kryp.
Och jag är täckt med nån sjukdom. Han borde vilja prata med mig!
Jag kommer att dö av en okänd sjukdom - med papperstrosor på mig!
Ta det lugnt! Du har varit här i en timme.
Det är inte det, det är Jackson!
- Hur kan jag hjälpa till? - Prata om nåt annat. Vad som helst!
Okej! Okej...
Jag vet nåt vi kan prata om. Callie har träffat nån.
- Oj. Känns det okej? - Ja, det känns jättebra.
- Vad bra. - Jag borde vara glad.
Hon är "gladare än nånsin", säger hon.
- Det kan hålla för evigt. - Måste vi prata om det här?
Hon gör ju det, med alla!
- Tänk att hon fick plats! - Hon är nog över 2,15.
Är det droger? Anabola?
- Jag har sett LeBron. Hon är längre. - Var tysta och gå ut.
Är det droger? Tillväxthormoner, kanske?
- Det är inte droger. - Det vet vi inte än.
- Jag har rätt. Vänta bara. - Tror du att chefen alltid har rätt?
Jade led av synnedsättning, huvudvärk, yrsel...
- Onormal tillväxt. - Sammantaget tyder det på...
- En tumör på hypofysen. - Den som vet allt.
Jag borde bli kirurgichef. Visst, ja, det är jag ju redan!
Det var så lite, så.
- Var har du varit? - Jag hämtade journalerna du ville ha.
- Ska vi operera så mycket? - Bailey gav mig hennes patienter.
- Kyle Roane? - Vi väntar på levervärden.
- Dana Lee, med bråcket? - Nej, labbet har fullt upp.
Jag har inte tid att vänta!
Kan jag förbättra er dag, dr Grey?
Förlåt, men jag kan inte säga nej till Bailey. Hon är chef.
Jag behöver ett väderomslag. Jag behöver lite regn.
Tack för ursäkten.
- Vart ska du? - Jag ska ordna regn.
- Dr Wilson, sökte du mig? - Nej.
Det kanske är gammalt. Väntar du på analyssvar?
- Får jag vänta? - Visst, ge mig svaren sen.
- Nej, jag menade ihop med dig. - Varför det?
- Jag måste skynda på en analys. - Systemet är nere.
Grey gav mig analyser, ronden och tre patienter-
-så jag hinner inte vänta här.
- Vad gör du? - Jag behöver analyssvar för Dana Lee.
- Det är för chefen. - Jaså? Vi står faktiskt i kö!
Tack så hemskt mycket.
- Hämta analyssvaren åt mig. - Okej, jag väntar här.
- Bailey! Eller ska jag säga "chefen"? - Ja, sir.
Jag hörde om den stora patienten på din stora dag.
- Ja, sir. - Vill du ha hjälp med nåt?
- Rådgivning, eller... - Det är lugnt. Tack ändå!
Det är inte MERS.
- Får jag komma ut? - De vill se gramfärgningen först.
Jag har varit borta i tre månader. Kan vi inte talas vid, åtminstone?
Jag måste gå. Jag återkommer när vi har resultaten.
Vänta! Vänta! Kom igen!
Okej, Jade. Du har två problem.
Utöver tumören i hypofysen-
- orsakade fallet en spricka i en ryggkota. Du måste opereras.
- Och jag måste ta bort tumören. - Nej. Jag måste till jobbet.
Tumören får dina hormonnivåer att vara sexton gånger det normala.
- Du växer. - Jag har varit 1,98 sen jag var 17.
- Du är 2,19. - Vi mätte dig.
Du växer fortare än kroppen tål. Din ryggrad kan kollapsa helt.
- Hur lång tid tar operationen? - Inklusive återhämtning...
- ...tar det en vecka. - Nej.
Vi tar det när projektet är i gång.
Sitt. - Jag måste undersöka henne om fyra timmar.
- Fyra timmar? Det går inte. - Visst är jobbet viktigt...
...men du måste prioritera din hälsa.
Jag leder en grupp som tar internet till avlägsna delar av Afrika.
Internet är som eld. Det är 2000-talets glödlampa.
Det kan förändra liv. Det kan ge flickor utbildning.
Medicinsk kunskap kan nå folk som inte har fått den innan.
Projektet går live om en vecka. Jag måste vara där.
- Det är... - ...viktigare än hjärnkirurgi.
Jade, jag förstår att du bär på en viktig börda.
Men jag lovar att jag kan hjälpa dig.
Ni får era fyra timmar, sen drar jag.
- Fyra timmar?! - Jag behöver en kirurgisk plan...
...för att ta bort tumören och laga ryggkotan...
- ...med garanterat kort återhämtning. - Okej! Jag har en knäoperation.
- Jag har en VATS. - Delegera.
Vi måste skynda på. Patienten vill inte få hjälp.
Risken finns att hon sticker. - Wilson, vakta henne!
Tumören är stor. Vi måste röntga mer och tänka igenom två operationer.
- Det tar mer än fyra timmar. - Ni får 3 timmar och 36 minuter.
- Vi behöver hela dagen. - Det är omöjligt.
Va? Sa du "omöjligt"? Inget är omöjligt.
Ni är smarta. Ni är skickliga kirurger.
Patienten har ett jobb att sköta-
- och jag är säker på att ni kan hjälpa henne.
- Bailey... - Gör det möjligt.
Det är väl möjligt? Ja, det är möjligt.
Det är min seger också. Hon var min kandidat.
Om jag ville lämna över facklan lite ceremoniellt, är det så hemskt?
Kanske ge ett råd? Inte för att hon har bett om det.
Hon har aldrig bett mig om nåt. Jag kan fråga om hon...
Nej, hon borde vilja ha mig där!
Hon borde ha kommit till mig, men nej! Hon gör allt själv.
Det oroar mig. Det är dumdristigt. Det är arrogant.
Jag ska prata med henne. Tack för att du lyssnade, Kepner.
- Ett mindre invasivt... - Det går inte.
- Jag går framifrån. - Jag gör torakotomi.
- Jag går in transkraniellt. - Endonasalt läker fortare.
- Tumören är för stor. - Huvudet också. Det finns plats.
- Jag måste kunna se tydligt. - Min ansats ger mindre blödning.
- Lyssna. - Jag hinner inte.
- Avery. Kan du hjälpa mig? - Nej.
- Det är Baileys patient. - Bailey gav oss ett jätteproblem.
- Jag fick skjuta upp ingrepp. - Ni också?
Hon sköt upp fem av mina möten. Hon frågade inte ens.
- Det är vansinne! - Ta inte illa upp. - Får hon göra så?
- Kan du bli chef igen? - Du lät oss vara.
Avkopplad. Och snygga slipsar!
Hennes AT-läkare kallade henne "Nazisten".
- Och nu är hon där igen. - Jag älskar Bailey, men...
- Makt korrumperar. - Hon är en hänsynslös diktator.
Hon är en Bond-skurk.
- Warren. Förlåt oss. - Det är okej.
Jag ska hämta några plåtar.
- Amelia, vad tycker du? - Jag? Jag tycker ingenting.
Dr Grey, operationssal fyra. Vi fick angiografen.
- Den var ju bokad. - Inga problem.
Då går vi.
- Kallade de Bailey "Nazisten"? - Ja.
Vad var det där om? Du var så förbannad.
Har du nånsin haft en vän som du velat hångla med hela tiden?
- Ja. Så höll jag på länge. - Vad hände sen?
Sofia.
Du...
Att uppdatera mat- och vätskeintag...
Hur ofta ska man göra det?
- Jag gör det en gång i timmen. - Härligt! Det gillar jag.
- Vad är härligt? - En gång i timmen.
Det är... ett bra intervall. Och man glömmer det inte, för...
- Jag vet inte varför jag sa så. - Det där var patetiskt.
- Vart ska du? - Tiden är ute.
- Du får inte gå! - Jag är inte i fängelse.
- Bailey, får jag säga en sak? - Jag är stressad, sir.
- Hur går det? - Inte alls.
- Jag planerar en ansats. - Fel ansats.
Återhämtningstiden är för kort.
- Vi behöver mer tid. - Den tiden finns inte.
- Jade har gått. - Och ni lät henne gå?
Wilson försöker resonera med henne.
Övertala henne! Hämta henne! - De fick en enda uppgift.
Ni fick en enda uppgift. Jag ville göra det omöjliga.
Nu dör hon väl på gatan, och tusentals afrikanska barn får inte lära sig läsa.
- Vad mer skulle vi ha gjort? - Mer. Mycket mer.
Så förbaskat mycket mer!
Vilka afrikanska barn?
- Jade, stanna! - Folk väntar på mig.
- Jag kommer när jag kan. - Du kan dö.
Dr Bailey hade rätt. Du måste opereras omgående.
Hur många hjälper du om du är död? Eller blind?
- Jag ska hjälpa dig. - Rör henne inte!
- Släpp fram oss! - Allt väl?
Jag skyddade hennes huvud.
Min rygg... Gud, vad dum jag är!
Kotskadan kan ha förvärrats. - Den är för liten.
Jag fixar det.
- Jade, försök ligga still. - Jag kan inte röra mig.
Benen har domnat.
På tre. Ett, två, tre!
- Sakta. Akta nacken. - Bra. Skjut in den.
- Vill du ha nåt? - Nej, tack. - Bra tänkt med dörren!
- Du borde bli snickare. - Jo, vi behöver en sal.
Ett, två, tre... Kom igen!
Nu verkar jag vara osynlig. Jag vet inte vad det betyder.
Kyssen kanske inte betydde nånting.
Min fråga är väl: Om jag kysste dig...
Jag menar inte att vi kysser varandra.
Men om en kille kysser dig och bjuder ut dig-
- och du sen undviker honom, vad är det du tänker då?
Mitt äktenskap faller sönder och han vill inte prata med mig.
- Du fattar! - Nej. Jag är fast här...
...medan du kan gå runt och prata med vem du vill.
- Fråga Shepherd vad hon tycker. - Ja. Jag får tvinga fram en reaktion.
- Jag borde vara rakt på... - Sluta prata med mig!
Jag måste gå. Håll ut, Kepner.
Är vi redo?
- Vilken ansats tar ni? - Fallet gjorde kotan instabil.
Pierce och jag måste jobba parallellt.
Om hon måste sitta upp kan hon bli paralyserad.
- Vi går in endonasalt. - Det är fel ansats.
Vi har inga alternativ. - Warren, du får assistera.
Nån måste godkänna ingreppet.
Jag gör det.
- Avskyr de mig? - Jag försöker låta bli att lyssna.
De pratar, alltså.
Tryckte jag på för hårt? Har jag gjort nåt fel?
- Vad tror du själv? - Att jag försatte oss i en svår sits.
Ja, det gjorde du. Jag är också i en svår sits, så kan jag få jobba nu?
- Håll koll på urinflödet. - Okej.
Fullt upp i dag! Har Bailey pratat med dig om nåt?
Det är det enda hon gör.
Hon har lagt över alla sina jobb på mig.
- Jag hörde det. - Tur att jag har Edwards!
Hon har verkligen koll. Jag förstår att Amelia ber om henne.
Transplantatet är inne. Vi är klara.
- Warren, släpp efter lite. - Okej.
- Shepherd, hur går det? - Jag behöver mer utrymme.
- Kan du flytta fram endoskopet? - Helvete!
- Vad hände? - Vi träffade halspulsådern.
Wilson, ge mig kompresser!
- Hon blöder ur munnen. - Hon förblöder.
- Sug! - Jag visste det.
Fler kompresser. Kom igen!
Trycket är 85.
Har vi provat desmopressin? Trycket är 75.
Bailey, ditt adenom började blöda men är stabilt.
- Och analytikern... - Inte nu!
Bailey! Det är dina patienter. Jag är glad för din skull-
- men jag måste sköta både dina och mina patienter.
Om du ska dränka mig i jobb får du lyssna på mig.
Jag förtjänar mer än att bli avfärdad.
Med all respekt...
- Toraxdrän är inne. - Vad nu?
Jag kan täppa till kärlet med en muskel.
Det funkar bara tillfälligt. Vi måste laga halspulsådern.
- Wilson, gör i ordning halsen. - Wilson, sug!
Hon förblöder om du öppnar halsen. Låt oss göra på mitt sätt.
Kom igen!
- Vi behöver en bit interkostalmuskel. - Skalpell.
Den här är till dig.
Jag ville ge dig den i morse, men nån hade visst väldigt bråttom.
Den är min.
Jag fick den som ST-läkare. Jag har bytt ut öronoliverna.
Jag har aldrig haft nån att ge nåt till. Men sen...
- Jag tänkte... - Sir, jag förtjänar det inte.
- Om du tror det, så kanske... - Jag är inte rätt för jobbet.
Du trodde att jag var det. Jag trodde också det.
Men om det här är min första dag, förtjänar jag inte en andra.
- Jag ville att den skulle bli... - ...perfekt. Det är omöjligt.
- Jobbet är för tungt. - Du fixade det ju.
Jag drog nytta av mina underställda.
- Jag försökte ju... - Nej, du skällde som en general.
De är generaler. De har koll. De behöver en ledare.
Om jag skötte mitt jobb väl-
-var det för att folk trodde på mig.
De visste att jag kände dem tillräckligt väl-
- för att berätta när de skulle göra vad.
Jag syftar på såna som du.
Sånt förtroende måste man förtjäna. Det gör man inte på en dag.
Om man vill få folk att springa drömmilen kan man inte jaga dem.
Ge dem inte nåt att springa ifrån.
Ge dem nåt att springa mot.
- Avery, vi behöver nåt annat. - Vänta lite.
- Shepherd har rätt. - Vänta lite. Ge det en chans.
Vi kan prova med embolisering.
- Det skulle ta för länge. - Så!
- Herregud! - Det håller. Är allt okej?
- Jag hoppas det. - Ja.
Dr Avery? Det är dr Kepner, akut.
- Vad har hänt? - Vi måste prata.
- Jag trodde du var döende! - Vi är döende.
- Sökte du mig akut för att prata? - Ja!
Jag behövde tvinga fram en reaktion.
Jag kan inte göra nåt, så du måste stå kvar.
Du vill inte lyssna. Vi har talats vid. Jag berättade vad jag behövde.
- Du åkte ändå. - Det var ett ultimatum.
- Äktenskapet rymmer inga ultimatum. - Nej, du fick ett val.
Nej. Nej, jag gjorde ett val långt innan det.
Innan Samuel och armén. Du gjorde också det.
Vi stod i ett unket kapell i Tahoe och valde, inför Gud-
-att älska varandra. Det var ditt val.
Vi valde att älska och ära varandra. Du klarade det inte.
- Jag behövde dig här. - Jag behövde åka.
Och du åkte! Du gjorde det du behövde göra.
Vårt äktenskap är fullt av ultimatum. Och alla är dina.
Vi har... Vi har upplevt mycket.
Du har förändrats.
Nej, jag har utvecklats.
Vi har inte upplevt mycket. Vi upplever mycket.
Just nu. Det här är det den tuffa biten.
Det här är "de mörka dagarna".
Det här är leran som vi måste släpa varandra igenom.
Vi måste bara kämpa på.
Jag vet inte om vi är värda att kämpa för.
Va? Nej, snälla!
- Hur går det med Jade? - Jag fick ut hela tumören.
- Hon började blöda ur halsen. - Jag satte in en stent.
Hon lär få men. En stroke, kanske. Förlamning.
- Hon har inte vaknat än. - Hon kan förlora synen.
Eller så hamnar hon i koma.
Ni är fantastiska.
Jag kom hit i dag och gjorde... alla möjliga fel.
Trots det gjorde ni alla en otroligt bra och helt felfri insats.
Ni hittade ett sätt att göra nåt som egentligen var omöjligt.
Om resultatet blev dåligt är det mitt fel.
I morgon... ska jag prestera bättre.
- Cross, förbered sal fem åt Grey. - Va?
- Dr Wilson har mig i dag. - Det är åt chefen. Kom!
Stanna. - Du har stulit sköterskor och lagt om schemat.
Du får inte ta honom! Han är min!
- Chefen behöver honom. - Tack, dr Karev.
- Cross, kom nu. - Jag kommer snart tillbaka.
Hon ljuger. Hon har hållit på så här hela dagen.
Sluta gnälla. Hon fick som hon ville genom att utnyttja systemet.
Det är genialt. Jag hade gjort likadant.
Du är sur för att det inte var din idé. Bit ihop eller kom på nåt bättre.
- Vad gör du? - Du är frisk.
Jag ska släppa ut dig.
- Är jag inte sjuk? - Kontakteksem.
- Det sa jag ju för tolv timmar sen. - Jag är ledsen om jag sårade dig.
Vi måste vara ärliga. Jag uppskattar din ärlighet.
- Tack. - Du har fel.
- April... - Vi är värda att kämpa för.
Jag vill kämpa, så jag får väl kämpa för oss båda.
Jag inleder ett riktigt angrepp. Jag ska hugga och bränna och slåss-
- tills jag är blodig. Jag kämpar in i döden.
Det lovade jag att göra. Inget har förändrat det.
Precis! Du vill ha det du vill ha. Du struntar i min åsikt.
Jag älskar dig för mycket.
Jag ska hålla mitt löfte. Jag ska kämpa och vinna.
Arizona! Hej!
Sofia glömde den här. Vi kom till sidan tolv.
Hon är utmattad i dag.
- Tack. Ska du på dejt? - Har du hört?
Alla har nog hört det. Du kan alltid berätta sånt för mig.
Är det sant? Du skulle gilla henne. Hon är rolig och smart.
Vi skrattar åt samma grejer och säger samma saker samtidigt...
- Lugn! - Jag menar allvar.
- Det är som att dela hjärna. - Läs av din publik.
Du skulle gilla henne.
- Hej. - Hej.
Varför undviker du mig? Du vill inte ens titta på mig.
Är du upprörd? Arg? Förvirrad?
Det sistnämnda. Förvirrad. Om jag måste välja en.
- Vi kan väl prata om det. - Nej.
Då börjar vi kyssas, och jag vet inte vad det betyder.
Vad betyder det?
- Vad tror du? - Jag vet inte.
I så fall kanske...
- ...vi borde prata om det. - Okej.
Då pratar vi!
Jade? Jade, hör du mig?
- Kommer jag härifrån snart? - Ja.
Ja, snart nog!
Det var dig jag letade efter! Vi fick in en blindtarm.
- Den har inte spruckit, men... - Blir jag bestraffad?
- Tvärtom. - Bara så jag vet.
- Tycker du inte du förtjänar det här? - Nej.
Jo då. Jag ska berätta en hemlis. Webber hade det lättare.
- Hunt också. Vet du varför? - Nej.
De hade en sån som jag. Du kan vara min sån som jag.
Jag behöver att du är som jag. Du får bli chef för allmänkirurgi.
- Jag? - Det förtjänar du.
Du skulle klara av det. Du har alltid hjälpt mig framåt.
Du är lugnet i kaoset. Det har du alltid varit.
Och så behöver jag dig...
- Ja eller nej?! - Ja.
Okej, ta blindtarmen!
- Utan en ledare funkar ingenting. - Grattis, dr Grey.
Nu är det sant när du säger att chefen behöver hjälp.
Jag vet vad du har sagt.
Om hjärnan funkar så lyssnar kroppen.
Benen vill bära, lungorna vill andas och hjärtat vill slå.
Men de fungerar inte utan hjärnan.
- Är du inte utmattad? - Jag måste vara förberedd.
Hjärnan håller ordning på resten...
Du kommer att vara felfri.
Och det finns bättre sätt att förbereda sig... chefen.
...som en chef.