- Ni kommer hit, fulla av hopp... - Jag har fem regler.
Du kanske tänker...
"Jag har varit här förr."
"Det här är välbekant. Det här är förlegat."
Du kanske undrar varför vi är här.
Jag lovar att du snart ska få se att allt har förändrats.
- Vad i helvete gör du?! - Vill du prova? Jätteskönt.
- Vi diskuterade det här. - Vi bollade det lite.
Det är en jättebra idé! Vi kan behöva mer ljus här.
Nej, det är en dålig idé. Jag avskyr solen.
Jag har levt med nån som känner mig, som inte byter kanal under reklamen.
- Nån som inte gör hål i väggarna. - Vi kan nog mura igen hålet.
Hon vill väl mura igen hålet, i stället för att se möjligheterna.
Det är faktiskt hennes hus.
Det är faktiskt mitt hus. Jag borde inte låta henne bo här.
Jag tar in herrelösa djur för att de är övergivna...
...men i verkligheten har de löss...
- ...och kissar överallt. - Är jag herrelös?
Hon ser mig som ett djur. Jag diskar.
Jag ser till att smutstvätten viks ihop.
Hon lägger undan mina kläder. Jag hittar inte mina kläder!
- De är nog i din byrå. - Det är ett problem.
- Vad är hennes problem? - Hon är... omöjlig!
- Hej! Är du spänd? - Över?
- April ska väl komma hem i kväll? - Jaha. Ja...
RUM UTHYRES
Du kan inte hålla i anatomikursen. Lägg över den på Grey eller nån.
Du hinner inte undervisa när du är enhetschef.
Jag är inte utsedd än.
- Känner du henne? - Det är dr Tracy McConnell.
Hon är chefskardiolog på Hopkins, gick på Yale och har vunnit Sages.
Hon är Catherines kandidat.
Dr Webber. En sån ära!
Jag har velat träffa er länge. Er pankreasforskning är inspirerande.
Tack så mycket.
- Ursäkta. Det här är dr... - Miranda Bailey!
- Hej! - Ni fick visst fel tid, dr McConnell.
- Vi ska träffa styrelsen vid 16. - Jag bad dr Webber visa mig runt.
- En liten visning. - Jag fick ingen inbjudan.
Du vet redan var allt finns.
- Har inte du några ingrepp att göra? - Inga akuta.
- Vad roligt! - Ja... Det kan man ju säga.
- När är festen? - Va?
För April. Hon kommer väl i kväll?
- När kommer Kepner? - Vet inte.
- När är festen? - Det blir ingen fest!
Värst vad han var lättretad!
Jag behöver ett råd. Jag har biljetter till en konsert-
- och tänkte bjuda Amelia, men vi gör egentligen inte sånt.
- Borde jag bjuda henne? - Du tänker för mycket.
- Du är sen! - Jag fastnade bakom ett tåg.
- En olycka, sa du? - De borde inte få stanna.
- Du missade ronden. - En fotgängare? Två fotgängare?
- Träffades två fotgängare av tåget? - Va?
- Lever de? - Två skolflickor träffades av tåget.
De är bara barn.
Jessica Tanner, femton år gammal, påkörd av ett tåg.
GCS är 15, blodtryck är 100. Högersidan är ett enda stort blåmärke.
Det är en genväg till skolan. Jag går där varje dag.
- Tachykardi, 120. - Jag behöver ultraljud.
Jag snubblade. Min fot fastnade mellan spåren.
- Försök lugna dig. - Har ni sett den andra tjejen?
Hon dök upp från ingenstans och försökte hjälpa mig.
Hjälp! Vad ska jag göra?
Kör in den andra patienten. - Torres, kolla här.
Det kommer att ordna sig, Jess. Vi ska ta hand om er bägge.
Vi kör in henne.
Jag behöver två påsar O-, och så måste vi intubera.
- Vet vi vad hon heter? - Vi har inte hittat nåt id-kort.
- Var behöver ni mig? - Hennes ben har slitits isär.
Tåget krossade hennes bäcken och hennes inre organ.
Jag stabiliserar när ni har bedömt de inre skadorna.
Pupillreflexerna är slöa. Vi får röntga hjärnan.
- Okej. - Har du nåt namn än? - Nej, men böckerna är för ettan.
- Hon är nog runt sexton. - Okej, tyst allihop!
Mamma. Jag vill ha mamma.
- Grey, jag måste intubera. - Okej.
Vad bra, du är här! Hon har flera svåra skador.
- Hemotorax på högersidan. - Jess.
Har du sett den andra tjejen?
- Jess, kan du berätta vad hon heter? - Jag känner henne inte.
Ni har likadana hjärtan på armarna. Jag tror att ni känner varandra.
- Hon heter Aliyah. - Gick ni ihop?
- Ja. - Din fot fastnade inte i spåren, va?
Hjärtat, berätta vad som hände.
Vi ville bara vara tillsammans.
Döda eller levande.
Och här är en av våra toppmoderna röntgensviter.
Vi har precis installerat nya datasystem med samtidig...
...samtidig holografisk bildbehandling.
- Det är... - ...framtidens melodi. Absolut.
- Får jag se mig om? - Så gärna.
- Är det den nya SE700? - Ja...
- Erkänn att du gillar henne. - Hon är en stark kandidat.
- Men det är Bailey också. - Bailey är hemtam.
Hon testar inte gränserna. En enhetschef måste våga testa folk.
- Antyder du att hon är mjäkig? - Hon är bekväm här.
Vi behöver nån som är obekväm och tar fram det bästa i oss.
Vi behöver nån som överraskar oss. Det vet du också.
Du är bara femton. Vill du verkligen dö?
- Det är mer invecklat än så. - Ni stod framför ett tåg.
Vi ville inte dö, men...
Jag ska berätta nåt privat om mig själv.
Okej. Jag blir intresserad av män, ibland.
Ibland blir jag intresserad av kvinnor. Det är en viktig del av mitt liv.
Får jag fråga dig nåt privat?
Gillar du tjejer? Gillar du Aliyah?
Jag älskar henne.
Vad gjorde ni där ute?
Det är inte så att vi ville dö. Det var bara...
...enda sättet vi kunde vara ihop.
Nej! Nej, Jess, det finns många andra sätt.
- Att begå självmord löser inget. - Mina föräldrar...
De ska skicka mig till ett läger.
De kommer och hämtar en på natten och tar med en.
De förändrar en. De tvingar mig att ändra mina känslor för Aliyah.
Nej, det fungerar aldrig.
- Gör dina föräldrar så? - Snälla, ring dem inte!
Snälla, säg inte att jag... De är orsaken till att jag är här.
Ring dem inte!
Aliyah skulle aldrig skolka. Varför var hon ute på tågspåret?
Hon blev svårt skadad och måste opereras.
- Är hon vaken? Kan hon prata? - Hon är medvetslös.
- Hon frågade efter sin mamma. - Hennes mamma är död.
Om ni kan godkänna ingreppet...
Ursäkta! Vi letar efter vår dotter, Jessica Tanner.
- Kan du hitta en läkare? - Jag är läkare. Er dotters läkare.
- Var är hon? Vi vill träffa henne. - De sa att hon blev påkörd av ett tåg.
- Ja. - Ett tåg?
Våra döttrar måste ha varit på spåren ihop.
- Var Jess med din dotter? - Ja.
- Vad heter hon? - Aliyah. Jag heter Dakhir Hamed.
Håll din jäkla dotter borta från vår!
Varför har ingen tagit mitt nummer?
Jag vet inte. Däremot vet jag att Wilbanks-barnet verkar friskt.
Lappen sitter perfekt. Folk har tagit andras nummer.
- Varför hyra ut? Du har ett hus! - Vi sålde det.
Jag behöver hjälp med hyran, för patienterna är fattiga.
Ska jag neka föräldrar vård för deras små, sjuka barn?
Behöver du nånstans att bo?
Och bo ihop med dig? Gud, nej! Jag...
Jag har nånstans att bo.
Ta en lapp ändå. Då kommer andra att göra det. Det är som med dricks.
Jag ska gå och kolla en grej... långt härifrån.
Klämma!
- Suturtråd. - Jag behöver lite plats.
Lite mer än så.
Om jag flyttar mig längre når jag inte skärmen.
- Allt väl? - Hon är arg över väggen.
- Vilken vägg? - Tyst.
- Vi pratade om att slå ut den. - Du pratade, jag drack tequila.
Du sa att det var en bra idé. Jag minns, för jag var nykter.
- Jag ville tänka på saken. - Men du sa: "Vi slår ut väggjäveln!"
- Det var tequilan som pratade. - Sa den "Det är ditt hem också"?
Ja, tequila brukar säga sånt. - Jag behöver sug här.
Är det en bärande vägg? Då kanske hela huset rasar.
Aliyah och jag brukade skicka lappar i skolan.
Såna som man viker en miljon gånger.
Jag sparade alla lappar i en låda under sängen.
Jag brukade läsa dem när jag hade haft en tuff dag.
- En tuff dag? - Ibland kunde de andra i skolan...
Folk är hemska. De brukar retas och kasta saker.
Häromdagen kom jag hem. Mamma var i mitt rum.
Hon hade hittat lådan med lapparna och eldat upp dem.
Jess föräldrar vill träffa henne och tala med hennes läkare.
Är de här?
Hälsa att hon ska opereras. De får träffa henne efteråt.
- Du får Aliyah att verka hemsk. - Ja, hon utnyttjade vår dotter.
- Vad pratar du om? - Vet du inte?
De tror att de är kära... i varandra. De tänker gifta sig.
Nu kommer läkarna.
Jess har fått flera frakturer och måste opereras i benet omgående.
Tyvärr måste buken undersökas, eftersom hon blöder invärtes.
Hon har också blod i lungorna, men vi har satt in drän.
Vi ska operera henne nu och återkommer efteråt.
- Bethany, låt... - Håll käften, Stephen!
Om du hade hållit käft hade hon varit på lägret nu.
- Det är ingen fara. - Låt bli, Torres!
Du inser inte hur såna där läger är. Du vill hjälpa, men lägren är hemska.
Hon behöver stöd. Jag förstår att ni bryr er om Jess...
Bryr oss om henne? Vi älskar henne! Hon är vårt barn.
- Det rör inte dig. - Rädslan för lägret orsakade det här.
- Hon känner sig inte trygg! - Herr Aningslös kan behöva råd.
Du ska bara prata om läkarvård.
Hennes rädsla är befogad. Såna där ställen är skadliga.
De kan skada henne psykiskt. De är att jämställa med misshandel.
- Torres! - Du har gått över gränsen.
Du ska ge medicinsk vård. Du ska hjälpa min dotter, inget mer.
Håll käften och gör ditt jobb, annars gör jag mig av med dig.
Älskling, snälla.
- Och vart ska du? - Jag ska hjälpa din dotter.
Hon mobbade sitt eget barn. Och mannen var ju helt värdelös!
Tjejen har ingen på sin sida.
Varför gör man så? Varför beter sig folk så?
- Karev? - Varför frågar du mig?
Du är ju en mobbare.
Ärret ser fint ut. Jag tar lite mer kollagenaskräm.
Hur tänker du göra med April i kväll?
Ska hon komma hem till en låst dörr?
Varför tror alla att de får följa mitt äktenskap?
Föreställningen är över.
- Dr Avery. - Vad är det?
- Transplantatet väntar på er. - Så bra!
Kan du lägga om såret?
- Tror du att Kepner vill hyra ett rum? - Inte av dig.
Vad är det du inte berättar? Varför vill ingen bo med mig?
- Nån söker mig. - Du ljuger!
Menar du att jag har fel? Du mobbade AT-läkare och sjuksköterskor.
- Du mobbade George. - Du låter som ett mobboffer.
- Ingen mobbade Callie Torres. - Jaså?
Jag var en enkel måltavla. Jag lärde mig ta folk som Karev.
- Jag lärde mig slåss. - Titanskruv.
När man slår den första mobbaren blir resten spaka.
- Ni var båda mobbare. - I självförsvar!
Folk som ni kallade mig "Masken"-
- eftersom jag alltid var yngst och mindre... och smartare.
Och så läspar jag. Det tyckte ni var roligt.
Jag var "Masken Pierth".
- Det var sött. - Nej.
Inte när jag bad dem låta mina byxor vara.
Sug på den: jag fick byxorna avslitna mitt framför andra människor.
Eller när jag skrek på hjälp, inlåst i en skrubb.
Polisen hittade mig nästa morgon.
Mobbare mobbar för att de kan. Ni har era ursäkter-
- men skälet är att folk som jag och den här tjejen är ensamma...
...och små och sårbara.
Att trycka till oss hjälper er att förlikas med era patetiska liv.
Inte ni, alltså. Ni är schysta... nu för tiden.
Efter Haiti åkte vi till Houston för att hjälpa översvämningsoffer.
- Fantastiskt. - Varför vill du flytta till Seattle?
- Ditt sjukhus verkar göra mycket bra. - Det var inte sjukhuset.
Jag driver en ideell organisation. Det är min hobby.
En ideell organisation! Se där.
Jag grundade vår gratisklinik. Vi har öppet onsdagar och fredagar.
- Blödningen avtar inte! - Lågt blodtryck.
Jag klämmer åt. Det funkar inte.
Får jag...
- Hon är illa ute. - Sök kardiolog!
- Öppna henne med sternotomi. - Vem är det?
Förlåt. Hej, dr McConnell, chefskardiolog på Hopkins.
- Sternotomin... - Vi har redan öppnat bröstkorgen.
- Var är kardiologen? - Pierce opererar.
- Fråga hur länge. - Ni måste in ur en högre vinkel.
Hennes lungartär är trasig. Hon är död inom 90 sekunder.
Jag vet att det känns onödigt att öppna bröstkorgen ytterligare-
- men om ni gör det får ni se allt ur en annan vinkel.
Om valet står mellan två ärr och att dö så föredrar hon nog två ärr.
- Grey? - Ni har 60 sekunder på er.
- Jag behöver en såg. - Förbered för sternotomi.
Jag hittade blödningen. - Suturtråd och kompress.
Fixat!
Snyggt räddat, dr McConnell.
Det var de som gjorde jobbet. Jag gav dem bara ett nytt perspektiv.
Jag borde gå...
Varför vill ingen bo med mig? För att jag är deras chef?
Har du hört att dr Torres knivhögg en nynazist?
- Eller att en patient bet Karev? - Vad är det du inte berättar?
Har du nånsin jobbat natt på barn-IVA?
Då menar jag inte över helgen, utan i månader. Alldeles ensam-
- med 27 kuvöser med sköra barn i. Vet du hur jobbigt det är?
Du är en legend bland AT- och ST-läkare.
- Fortsätt. - En av Seattle Grace Five.
- Jag överlevde en flygolycka. Och? - Och en krock och en skottlossning.
Du läste en svår specialisering och tog Hermans jobb och syn.
Du har legat med tiotals AT-läkare, och de fick sparken.
Du pratar övermänskligt snabbt. Du har ett konstigt namn.
Nej! Jag låg med en enda AT-läkare, och mitt namn är häftigt!
Är det nåt mer? Har folk problem med att jag är amputerad?
Snackar folk skit om enbenta? Det är diskriminering!
De säger att du låtsas vara amputerad...
...för att få handikapplats.
Okej?
Ge oss goda nyheter.
- Mer säger att Aliyah lever. - Det är ju bra.
Jess kanske inte hamnar på läger. Jag ringde några samtal.
Vem av er har ringt socialen? Är det här nåt slags skämt?
Om jag vill skicka mitt barn till ett fint religiöst läger-
- har jag rätt att göra det. Det är inte er sak.
Håll er borta från min dotter. Fyll inte hennes hjärna med strunt!
Ni äcklar mig!
Hjärtat slog och huvudet surrade och hon kom mot mig.
Aj! Min knytnäve tänkte själv. Jag hade inte tänkt slå henne.
Gud, jag förlorade kontrollen! Jag är ett monster.
- Jag hade betalat för att få se det. - Det var vackert.
- Vad hände? - Sök mig när Pierce blir Hulken!
- Hon kan få sparken! - Du får inte sparken.
- Hon anföll dig. Typ. Eller hur? - Du var inte där.
- Kvinnan förtjänade det. - Det finns en uppförandekod.
Grey har rätt. Nästa gång...
...ska du hålla tummen utanpå, så bryter du inga ben.
- Okej, hon är oskadd, men förbannad. - Där ser du!
- Slog Callie en homofob? - Pierce slog.
- Oväntat. High five! - Nej.
Jag måste be den hemska kvinnan om ursäkt.
- Vad gör du? - Assisterar i en cholecystektomi.
Jo, men det tar tre timmar. Du har ditt möte om trekvart.
Patienten har väldigt ont. Jag ska lindra patientens smärta.
- Ska du skippa mötet? - Det kvittar om jag går dit.
Jag tillbringade hela dagen med Tracy McConnell.
Hon är uppåt och blond med en söt liten hästsvans.
Hon är... helt fantastisk.
Smart, skicklig...
Jag försökte verkligen avsky henne, men det gick inte. Hon är perfekt.
Webber vill nog gifta sig med henne. Jag hade gjort det! Hon är ett kap.
Vi har tur som får henne. Hon kan bli min nya Idris.
Det är lugnt. Att bli enhetschef är inte det enda...
Jag har en son som jag sällan träffar, och dig, och en kurs att hålla...
Det kvittar. Det är lugnt.
- Miranda, det är... - Släpp det.
Okej? Släpp det.
- Hej. - Hej! Är rummet ledigt?
Har du förlorat ett vad? Eller har du en fotfetisch?
Va? Nej.
Varför vill du bo med mig, i stället för med dina AT-vänner?
Jag har inga AT-vänner. De tror att jag spelade specialist.
De sprider lögner om mig.
Ingen vill prata med mig - ännu mindre bo ihop med mig.
Det är lugnt. Tack ändå.
Vänta! Jag vill ha två månadshyror i förskott. Vi kan nog komma överens.
Jag tar över. Gå på ditt möte.
- DeLuca, visa Warren dörren. - Okej.
Tänk inte ens tanken. Du känner mig inte.
Miranda. Du ger upp halvvägs, och det är inte okej.
Skulle du låta mig ge upp? Eller Tuck?
Tuck ville sluta med valthornet. Han lät för jäkligt, men vad sa du?
"Du har åtagit dig det här."
- Och vem blev stämledare? - Tuck.
Tuck, ja! Du får inte ge upp! Du ska inte ge bort stämledarskapet.
- Miranda Bailey, vilken post har du? - Stämledare.
- Jag hör dig knappt. - Stämledare!
Just det.
Jess skador var svåra, men operationen gick över förväntan.
Bethany bad mig fråga när Jess kan skrivas ut.
Hon ska be lägret hämta henne härifrån.
- Vad menar du? - Komplikationer tillstötte.
Aliyah förlorade mycket blod. Vi får se hur hon mår om hon vaknar.
Så hon kanske inte vaknar?
- Kommer hans dotter att dö? - Jag får inte berätta sånt.
Det är inte sant. Vi kom hit för att ge henne en framtid!
Två år senare dog min fru. Min familj tyckte jag skulle åka hem.
De kanske hade rätt. Hur ska jag uppfostra en tonårsflicka i USA?
Jag vet bara att det är svårt.
Aliyah berättar inget för mig. Varför skulle hon?
I mina kretsar diskuteras inte sånt här.
Aliyahs mamma hade vetat vad hon skulle säga.
Vi kom hit för att ge henne en framtid. Och nu...
Har du nåt foto?
- Förlåt? - På din dotter?
Här är Jess. Man ser det inte nu, men hon har ett fint leende.
Det här var Aliyah för ett år sen, på skolan efter en match.
Jag hade inte insett det förr, men det är din dotter, va?
De ser lyckliga ut.
Vi hälsade visst inte ordentligt. Jag heter Stephen.
Dakhir.
Din operation blev klar för länge sen.
Väntade du med beskedet tills min operation också var klar?
...för sjukhuset är värt mer än så. Tack.
Bailey borde vara här nu.
Ursäkta att jag stör, men dr Bailey vill be om en sak.
Jag tror säkert att dr McConnell gjorde en bra presentation.
Hon skulle passa bra i rollen, men det är inte poängen.
Poängen är den att McConnell och jag erbjuder olika saker.
Hon är ny och glänsande och gillar utmaningar.
Jag umgicks med henne hela dagen. Hon älskar nya utmaningar.
Det här stället blir hennes senaste utmaning.
Tills hon hittar nästa och nästa.
Sån är inte jag.
Jag struntar i om sjukhuset är glänsande eller helt uttjänt.
Jag ser det som skeppet som klarade Kesselloppet på under tolv parsec.
För mig är det inget steg på vägen. Jag tror på sjukhuset.
Jag vill pressa det att göra även de mest omöjliga sakerna.
Sen ska jag göra ännu mer.
- Blödning i fossa. - Klämma.
Använd argonstrålen. Undvik kannabinoider.
Sakta. Låt mig...
Bra.
Så. Det här jobbet är som gjort för mig. - Häftmaskin.
- Det här jobbet tillhör mig. - Sug!
Jag förtjänar rollen som stämledare. - Sutur!
Det vet ni redan, allihop. - Vi kan stänga.
Tusan också!
- Är Jess kvar i röntgen? - Ja, med dr Torres.
Att du har mage att komma hit!
Mrs Tanner, jag vill be om ursäkt. Jag gick långt över gränsen.
Tänk att jag litade på dig! Jag ska stämma hela sjukhuset!
Bethany, håll käften! Ingen ska stämma någon!
Den som borde be om ursäkt är du.
Vi höll på att förlora vårt barn i dag! Hon kunde ha dött.
Vi skickar inte bort henne. Den här historien upphör nu.
- Va? - Den upphör, annars sticker jag.
Jag tar med mig Jess. Du får aldrig mer se henne.
Jag bryr mig inte om att hon är homosexuell.
Jag bryr mig om att hon är älskad och lycklig.
Det borde du också göra. Vad är det för fel på dig?!
Vi lyckades stoppa blödningen. Du kan komma in, hon är vaken nu.
Det är ingen fara. Jag är här, Aliyah.
Du klarar dig. Det gör Jessica också.
Försök inte prata. Jag har nånting åt dig.
Jessica bad mig läsa det för dig när du var vaken.
"Min kära, vackra Aliyah..."
Jag gillar henne redan.
Jaha... Förlåt, jag...
Jag trodde... Varför är du inte hemma?
- Jag trodde att du skulle åka dit. - Jag antog att...
Det är lugnt. Åk hem och sov där, i en riktig säng.
Tack. Jag har flugit hela dagen. Jag är utmattad och smutsig.
Okej.
Kan vi talas vid i morgon?
Jag vill verkligen att vi pratar.
God natt.
Se! Allt som ljuset nuddar är ditt.
Du är för fånig.
Grattis, chefen.
Det ser fantastiskt ut! Det är fantastiskt!
Jag gillar att du fixar mat, men jag blir tjock.
Det är inget fel på det. Jag var tjock förr.
Jag menar allvar. Inte bara knubbig, utan riktigt tjock.
Det var okej upp till femman, sexan.
Sen började alla bry sig. Folk började retas.
Det gamla vanliga. De tryckte in mig i ett skåp, och jag fastnade där.
Jag var tjockisen i skolan och puckot hemma.
Det var riktigt jävligt.
Sommaren efter åttan åkte jag cykel precis överallt.
Varje dag. Jag cyklade bort fettet.
När skolan började kände ingen igen mig.
Jag blev tuffare. Jag var tvungen.
Mer ris?
Hur kan man samåka med nån till jobbet och sen köra hem ensam?
- Hon bara övergav mig! - Jag ville ändå fråga...
Jag vill inte ens gå in dit. Jag kanske går i taket.
Vad händer?
- Du! Kom! - Förlåt.
- Bra! - Titta på kroppen framför er.
Jag bor också här och har en talan. Ni måste lösa era problem.
Det är bara en kropp.
Vad gör ni här, då? Vad är annorlunda?
Vad har förändrats?
Förlåt att jag slog hål i väggen. Jag förhastade mig.
- Förlåt att jag sa att du har löss. - Va?
Jag vet inte hur jag ska prata med dig.
Du är påfrestande... ibland.
- Jag gillar dig inte alltid. - Oj.
Men det måste jag inte heller. Du är min familj. Jag älskar dig.
Svaret är: du. Det som har förändrats är du.
Jag vill att ni glömmer allt ni tror er veta om anatomi.
Se på kadavret som om ni aldrig sett en kropp förr.
Ta skalpellen och placera den nedanför xiphoidbenet.
Tryck bestämt.
Tveka inte. Nu börjar vi.