Så han är helt enkelt tillbaka?
- För gott? - Ja.
Den där minen... Jag vet inte vad den betyder.
Du vet såna där glada människor som har allt?
När det faktumet nämns så spelar de ödmjuka och säger: "Jag är välsignad."
- Såna som man vill ge en rak höger? - Ja.
- Jag är en sån nu. - Okej...?
I morse stod jag utanför mitt perfekta hus-
- och tittade in på mina perfekta barn och min stilige man-
-innan jag åkte till mitt drömjobb.
Jag tänkte: "Jag har verkligen allt. Jag är så välsignad."
- Nu vill jag klå upp dig. - Precis! Jag skulle klå upp mig själv.
- Om jag nu inte var så trött efter... - Tänkte du säga "allt härligt sex"?
- Jag är bara så himla välsignad. - Jag ska gå nu.
Tänk dig livet du drömde om att få.
Den du drömde om att leva med. Jobbet du drömde om att få.
Jag är kirurg på Grey Sloan, men också lärare. Jag lär upp unga läkare.
Lever du det liv du hoppades på? Är du den du ville bli...
Okej, nu tar vi en bild.
Titta ditåt. Ett, två, tre...
- ...när du blev stor? - Jag måste till D.C. och lämna över.
- Sen är jag här för gott. - Heltid?
- Det är tanken. - Vad roligt!
- Det måste förstås godkännas. - Av vem?
- Av Amelia. - Så klart. Jag ska fråga henne.
Jag är neurokirurg. Det betyder att jag opererar hjärnor.
Vad häftigt!
Det är jättehäftigt. Jag lagar datorn som styr era kroppar.
- Utan hjärnan är det kört. - Det är häftigt.
Dr Derek Shepherd sitter i styrelsen och är...
Jag är hennes bror och neurokirurg. Jag jobbar för henne.
- Är din syster din chef? - Min syster är min chef, ja.
- Okej, vi fortsätter. - Tack.
- Hur jobbigt var det att säga? - Inga problem.
Det blir inte som förr. Jag vill inte ha ditt jobb.
Du säger det, men jag känner dig.
- Du har alltid kört med mig. - Ge mig en chans.
Jag har inget åt dig i dag. Jag ska laga en aneurysm. Vi hörs.
- Du vill visst inte göra det kul. - Det är kul för mig.
Nej. Nej. Nej. Jättenej.
- Han var väl snygg? - En 32-åring med highschool-jacka?
- Din storhetstid är förbi, Steve. - Du dömer alla så fort.
Man lär sig. Efter ett tag ser man allt på första bilden.
Will älskar sina bilar. Mike är osunt fäst vid sina katter.
- Theo behöver skaffa en tröja. - Visst, men du begränsar dig själv.
- Du måste vidga vyerna. - De har inte vidgats på länge.
Usch! Visst, men fy!
Jag är plastikkirurg och opererar även öron, näsa och hals.
Här är dr Warren, en ST-läkare.
Tillsammans bildar vi Plastiktruppen!
- Han kallar oss så. - Det är så folk kallar oss.
- De tycker inte att det är häftigt. - Det är inte för deras skull.
- Okej, nu går vi till akuten. - Okej. Läkekonsten är häftig.
Har ni inte lärt er high five?
- Tar du ronden? - Jag jobbar inte för dig i dag.
Det gör du alltid.
- Får jag höra dig säga det? - Nej.
Inte det? Plastiktruppen!
Ursäkta, jag har tappat bort mina barn.
- Dina barn? - Tio femteklassare.
- Jaha, studiebesöket! - Ja. Jag smet in på toaletten.
Du är ett uselt förkläde, med andra ord.
- Det verkar så, ja. - De är visst på akuten.
- Du råkar inte veta var den ligger? - Jo. Kom.
Trauman är skador. Om ni skär er eller bryter benet när ni cyklar-
-är det trauman som vi behandlar.
Många tycker att ett besök är läskigt, men det är...
- Häftigt! - En polisbil.
- Polisen! - Jag behöver hjälp!
- Lägg honom här. - Nu går vi.
- Två män är skjutna. - Okej, jag behöver en bår!
- Backa undan. - Sök Grey och Torres.
De hjälper dig. Slappna av och låt dem hjälpa dig.
Det är ingen fara.
Håll er nära väggen. Släpp fram läkarna.
- Kommer polisen att dö? - Lugn. Allt ordnar sig.
- Vad har hänt? - Skottlossning vid rån.
- Det låter som ett blodbad. - Hej, ungar!
- Förlåt. - Jag borde väl haka på.
- Har de sökt dig? - Nej.
- Vi borde nog åka. - Busschauffören kommer vid tre.
- Kan vi gå nånstans? - Kom, Webber!
Jag kommer. - Vi går och tittar på de nyfödda.
- Dr Edwards guidar. - Jaså?
Ja. Undervisa, roa och inspirera. Och håll dem borta från det läskiga.
Tre män rånade en bank. Brett och jag gick in först.
- De sköt genom sidan av västen. - Pete, ligg stilla.
- Vad har vi? - Två skottskador.
- Minst tre hål i buken. - Jag sätter in venkateter.
- Har de tagit in Brett än? - Ja.
- Klarar han sig? Han är värre skadad. - Brett avväpnade dem.
- Han fick stopp på det hela. - Brett räddade oss.
Han blöder i brösthålan.
- Vi får göra laparoskopi. - Pete, du ska få ett rör i bröstet.
Det hjälper dig att andas. Tyvärr kommer det att göra ont.
Ryggraden är okej.
- Oj! Du blöder rätt rejält. - Det är lugnt.
Nej, du är skjuten i benet. - Jag behöver hjälp!
Jag väntar här ute, Pete.
- Dr Hunt, polismannens mamma är här. - Gå du, vi fixar det här.
Pete, är du redo?
- Jag skulle prata med en läkare. - Er son blev skjuten.
Vi bedömer hans skador nu.
- Vilken av dem? - Ursäkta?
Vilken av mina söner? De är här, båda två.
- Skottskada i halsen. - Och en till i buken.
- Brett, försök inte prata. - Jag måste säkra luftvägen.
Skynda på, jag måste flytta upp honom.
Operationssal 2 är ledig.
De två polismännen är bröder. Pete är svårt skadad.
Låt inte mamman förlora två söner på samma dag.
- Undan! - Gör plats för läkaren.
Ursäkta! Ursäkta, flytta på er!
Tror du att du kan få gänget att flytta sig?
Jag kan prova, men det lär inte gå.
- Nåt nytt om Brett? - Det är för tidigt att säga nåt än.
Kulan tycks ha gått rakt igenom.
Muskeln har trasats sönder. Herregud!
- Vad är det? - Jag tror knappt mina ögon.
- Är det så illa? - Att du orkade bära in honom!
- Jag hade inget val. - Nej, visst.
Och ditt gäng får stå var de vill.
- Jag heter Dan Pruitt. - Dr Callie Torres.
Undan!
- Är han också skottskadad? - Sitt still!
- Flera skottskador i buken. - Traumasal 3. Intubera och sätt in CVK.
- Ur vägen! - Han lever väl?
- Känner du honom? - Han är en av de misstänkta.
Han satt i flyktbilen under rånet. Jag vill veta hur det går.
Ser ni barnet där bak? Jag opererade honom innan han föddes.
Nu är han två timmar gammal. En frisk Pop-Tart.
- Pop-Tart? - Ett barn som poppat ut ur livmodern.
Nu kan jag aldrig mer äta Pop-Tarts.
- Vad är en livmoder? - Oj då.
- Skäms. - Jag brukar vara bra med barn.
Jag har en fråga. Kommer polisen att dö?
Han var skjuten i halsen och kunde inte andas.
- Hur är läget, Pete? - Jag tänkte gå ut och jogga.
Han ska alltid vara lustig.
- Minns du bollen jag fick i huvudet? - Du försökte inte ens ducka.
Inget förändras. Jag måste lära mig att ducka.
- Mamma. - Ja?
Minns du knytkalaset vi hade hos dig för några år sen?
Vi kan väl göra om det igen, fast större, med fler gäster?
- Vi kan bjuda läkarna. - Visst, hjärtat.
Vi skulle göra det varje år. Det blev aldrig av sen.
- Vi måste göra det. - Pete?
Peter!
- Vi tar hand om er son. - Hämta Pierce!
De hjälper honom, mrs Gibson. Pete är tuff.
- Vad gör du? Jag har inte sökt dig. - Låt mig hjälpa dig.
- Du är chefen, jag gör vad du vill. - Okej, ta aneurysmen i sal 4.
Och där var den. Den där pausen.
Den betyder: "Jag vill inte ha aneurysmen."
- Du vill inte spela andrafiolen. - Jo då, jag är på väg.
- Vi har publik. - Jag vet.
Inleder hjärtmassage. Häng upp en påse blod till.
Kom igen! Kom igen, Pete!
Ge mig nåt!
- Nu slår hjärtat. - Vi har en puls.
- Vad händer? - Han var borta i fjorton minuter.
- Pupillerna är orörliga. - Nej.
- Är han död? - Jag kollar igen om sex timmar...
...men förvarna de anhöriga. Han är troligen hjärndöd.
Vi förlorade honom.
Petes kropp är stark, men...
Hans hjärna var utan syre under för lång tid.
- Så han kommer inte att vakna? - Nej.
Jag är rädd att han är hjärndöd.
Mrs Gibson, jag beklagar verkligen.
- Och Brett? - De opererar honom.
- Kommer han att klara sig? - Han är stabil. Vi gör allt vi kan.
Vem gör nån så illa?
- Blod i buken. Trolig leverskada. - Vänd honom på tre. Ett, två, tre.
- Inga synliga skador. - Kulan sitter nära ryggraden.
Sök neurolog.
Bailey, en polis undrar... Herregud, hur gammal är han?
- För ung för att leka med skjutvapen. - Han var föraren.
- Sägs det, ja. - Kan jag berätta nåt?
Att han lever. - Varna sal 6 om att vi är på väg.
Jag sa ju att det var häftigt.
- Några frågor? - Jag!
Jag stoppade en kula i näsan en gång.
- Det var inte en fråga. - Usch!
- Är det här verkligen okej? - Ja. Vi fick ut spiken.
- "Vi"? Gjorde du det? - Ja.
- Wow! Du är rätt häftig. - Ja.
- Här är en kaffeburk i en mans buk. - Vad äckligt!
Det kan inte vara okej.
- Det är lugnt. Vi fick ut burken. - Visst.
Men de lär fråga hur den kom dit.
Okej, nu är bussen här.
- Vad är det där? - En kaffeburk.
- Okej, nu åker vi. - Vi som precis började ha roligt.
Hej då!
- Hej! - Jag trodde att Amelia...
- Jag sökte den andra dr Shepherd. - På akuten.
- Har du pratat med henne? - Ja. Jag lagar en aneurysm åt henne.
- Och det känns okej? - Hur menar du?
Det är inte som att jobba för presidenten.
- Hon har pratat med dig... - Lite.
- Det känns okej. Jag är lite nervös. - Jaså?
På ett bra sätt. Jag har inte opererat på flera månader.
- Det känns bra att vara tillbaka. - Välkommen.
- Vi borde umgås mer. Fiskar du? - Jag har aldrig provat.
- Vi får göra det ihop. - Okej.
Kulan snuddade benet, men ryggmärgen klarade sig.
Levern är i riktigt dåligt skick. Det kommer inte in nåt blod i den.
Att så unga män är rånare... Han är knappt äldre än Tuck.
Helvete! Nej, levern går inte att rädda.
- Han behöver en transplantation. - Nån annan får alltså stå tillbaka.
- Han överlever inte annars. - Vi vet inte om han ens hade vapen.
Om inte han sköt var han medhjälpare. Han är straffmyndig.
Han är vår patient. Vi ska bortse från bakgrunden.
En polisman dog på grund av hans vänner.
Han får stå sitt kast.
Packa snittet, återuppliva honom och leta upp hans anhöriga.
Jag ringer UNOS.
Okej, din partner Brett är fortfarande under operation.
Han har smärre inre skador. Kulan träffade inga stora blodkärl.
Tack. Det är... Tack.
Och för din del räcker det med spjälning.
Tyvärr måste benet vila i 6-8 veckor.
Du tror att det betyder en vecka, men det blir minst sex veckor.
Efter i dag kan jag nog tänka mig inre tjänst ett tag.
Under fjorton år har jag aldrig avfyrat vapnet förr-
-och aldrig blivit beskjuten förr.
Det var imponerande statistik.
- Beklagar att den vände. - Tack.
- Några besked om grabben? - Nej, han ligger i operationssal.
Okej. Jag behöver uppleva nåt positivt i dag.
Bukskadorna är under kontroll. - Är du klar, Kepner?
- Nästan. Wilson får stänga. - Tack!
Säg till när du är klar.
Han tappar syresättning.
- Det är inte här. - Inte här heller. Röret är intakt.
Kolla pupillerna.
- Ingen reaktion. - Tusan, Brett!
- Är det en blodpropp? - Vi får göra en CT.
- Sök neurolog! - Det var så nära!
Vi hade räddat honom.
Jag beklagar, mrs Gibson. Brett är borta.
Jag visste att det kunde hända.
Jag är rädd att Brett fick stroke under operationen.
- Tyvärr är det inte ovanligt. - Skadorna blev mycket svåra.
Han blev hjärndöd. Ingen kunde ha räddat honom.
Men hans hand är fortfarande varm.
Hans hjärta slår. Jag ser honom andas!
I morse var jag mamma till två perfekta barn.
Glad och stolt. Och nu...
- Jag förstår bara inte. - Jag beklagar, mrs Gibson.
- Hur är det med honom? - Blodtrycket sjunker.
UNOS hade inget tillgängligt. Inga av sjukhusen heller.
- Har du hittat hans anhöriga? - Inga problem.
Han rymde från sin fosterfamilj, så de skyndar inte direkt hit.
Ska han dö här, ensam?
- Hur lång tid har vi på oss? - Utan lever? Några timmar.
Stanna här och håll systoliskt tryck över 100.
- Vart ska du? - Jag måste försöka med allt.
Vad hände? Dagen började så bra!
- "Välsignad", va? - Nu ska jag be om sonens organ.
Om jag är glad, måste nån annan vara ledsen då?
Den stackars mamman förlorade båda sina söner i dag!
Va? Två söner?
- Stroke. På operationsbordet. - Herregud.
Okej, du får berätta för deras befäl. Han har bett om goda nyheter.
Visst, efter att jag frågar mamman om vi får skära upp hennes söner.
Vad är klockan? Snart dör organen.
Han frågar även om grabben. Jag tror att han vill ha ett dödsbud.
Det kan man väl förstå.
Jag visade bilden på en kaffeburk i nåns bak för skolbarnen.
- Fint. - Alex!
- Jag försökte muntra upp er. - Grey! Är din patient organdonator?
- Jag ska fråga henne. - Det är ont om tid.
- Jag vet. - Min femtonåring behöver en lever.
- UNOS har ingen. - Femtonåring? Inte...
Din patient är rätt HLA-typ.
Vi kan göra transplantationen i dag om mamman godkänner det.
- Menar du allvar? - Du kan väl fråga?
- Nej! - Han överlever inte annars.
Att be om organ är svårt nog-
- utan att ge dem till grabben som dödade hennes söner.
Glöm bakgrunden och vem som är god.
Ett barn behöver ett organ. En patient kan donera det.
- Bailey, hon har förlorat allt i dag. - Jag vet! Tror du inte jag vet det?
- Rent etiskt är du tvungen. - Rent etiskt...
...värnar jag om patientens och de anhörigas intressen.
- Tack för att du följde med. - Annars hade du gått vilse.
Det är... sant.
Jag uppskattar guidningen.
- Du gjorde det hela roligt. Tack. - Tack själv.
Var är Julie? Hon är inte på bussen.
- Har du sett henne? - Nej.
- Vem var Julie? - Hon som frågade om polisen.
- Hon var här nyss. - Julie!
Vi ska hitta henne.
Ni har det svårt och vill inte tänka på sånt-
-men ni måste fatta ett beslut.
Vet ni om era söner ville donera sina organ?
De ville alltid hjälpa folk, redan när de var små.
De ville alltid bli poliser. Brett, i alla fall.
Pete brukade ta rygg på Brett, men han hittade sig själv till slut.
Jag tror att de hade velat hjälpa till.
Ni ska få skriva på några papper.
Mrs Gibson, ni kan bestämma vem ni vill donera er sons lever till.
Jag har en ung patient. Han är bara femton.
Han behöver en lever akut och kan ta Bretts.
Herregud. Så ung!
- Kan Brett hjälpa honom? - Han kan det. Ni kan det.
Femton... Vad har hänt honom?
Han... Han blev skadad under rånet.
- Ni menar väl inte...? - Jag förstår att frågan är omöjlig.
- Vi måste fråga. - Han mördade mina söner!
Har ni mage att be mig ge honom mitt barns kropp?
Mitt barns blod? Så att han ska få leva?
Nej, han får ingenting. Han kan ruttna i helvetet.
- Grey, jag var tvungen att fråga. - Visst.
Nu får en mängd andra patienter inga nya organ.
- Vad har hänt? - Min dotter är försvunnen.
Försök hålla er lugn. Brukar hon smyga i väg?
Nej. Tänk om nån har tagit henne!
Vi tog ett foto i morse. Så här ser hon ut.
Jag skickar fotot till mina mannar.
Edwards, be nån ropa i PA-systemet och börja leta efter henne.
- Han är så söt och bra med barnen. - Ett av dem har försvunnit.
Men han agerade ansvarsfullt.
- Han kan vara lite för ung. - Hellre det än för gammal.
- Kan man dejta en lärare? - Varför inte?
- Han slutar vid 15, jag vid 03... - Sluta nu!
Det här är inte kattkillen på nätet. Sluta leta efter fel.
- Du vill ha läraren. Låt det ske. - Jag ska låta det ske.
- Finns det inget hopp? - Tyvärr.
Vi ska övervaka dem i sex timmar, men de har ingen hjärnaktivitet.
- Hur är det med deras mamma? - Hon behöver allt stöd hon kan få.
Tack.
- Och grabben? Jared? - Jag vet att du är arg...
- ...men vi får inte berätta. - Jag vill inte ha hämnd.
Jag kände honom. Brett gjorde också det.
Vi hjälpte honom få en fosterfamilj. Vi försökte verkligen.
Jared var smart och rolig, men drogs till fel sorts människor.
- Brett hade kallat det hans chans. - Vad är hans chans?
Han kallade det "chansen". När en unge ställs mot väggen-
- och får välja mellan att göra rätt, att åka in eller att dö.
Brett sa: "Det är då man kan nå dem. Det är då de kan bli omvända."
Det här hade varit Jareds chans.
Brett hade velat hjälpa till.
- Derek är tillbaka. - Var det en fråga?
Nej, jag bara... Jag är glad, för din skull och barnens.
Jag tänker inte bara på mig själv... Han säger att han vill jobba för mig.
- Jag vet inte vad du undrar. - Borde jag tro honom?
- Kan jag tro honom? - Jag gör det.
Han har förändrats. Jag vet inte om jag kan förklara det.
Han verkar se vad som gör honom glad och väljer det.
Det gör mig glad. Jag tror att det här är hans chans.
- Grey, vill du skälla mer på mig? - Nej. Jag tror vi fick levern.
- Jared ligger i operationssal 6. - Tack.
Och tack, polisassistent Gibson.
Här är din andra chans, Jared.
Okej, här är första njuren.
- Ser du det? - Ja.
Jaså, det är här du är?
HITTAD!
Får jag skäll nu?
- Du borde inte vara här. - Jag såg honom på akuten.
- Han blödde. - Läkarna försökte rädda honom.
- Men han dog, så de tar hans delar. - Ja.
Han är donator, så hans kropp kommer att rädda andras liv.
Min farfar fick ett nytt hjärta.
- Ska hon ge hans hjärta till nån? - Ja.
- Jag vill göra så. - Bli donator?
Nej, som läkaren. Jag vill göra det hon gör.
Det är min fru.
Hon ser till att njurartären är lång nog att fästa i nån annan.
- Hur lärde hon sig det? - Hon gick i skolan länge.
Och hon har övat. Och hon är...
- ...jätteduktig. - Ja.
Jag tror att det är det jag vill bli.
Visst känns det bra att veta vad man vill?
Tack gode gud! Julie!
- Lever han? - Ja.
Tack vare min son?
Den pojken och 37 andra personer.
37 personer fick åka hem i dag, tack vare era söner.
Redan det är imponerande, men...
Här är en lista på hundra personer som era söner hjälpte.
De vet inte vem de ska tacka, så jag tackar åt dem.
De var fina pojkar.
Okej... Låt mig bara slå på bromsarna.
Så där.
Är du redo? Ett, två, tre...
Bra.
Det ser bra ut.
Använd kryckorna, så läker det fortare.
Tack, dr Torres. För allt.
Jag beklagar verkligen det som hände dina vänner.
- Du... - Ja?
- Det var inget. - Jo, säg det nu!
Om i dag inte hade varit... i dag...
Om det hade varit nån annan dag, typ en vanlig dag...
...hade jag bjudit ut dig på middag.
Jag behövde som sagt få uppleva nåt positivt i dag.
Ja... Jag måste be dig komma hit om tio dagar-
-för en undersökning av benet.
- Tio dagar? - Är det okej?
- Det låter som en plan. - Det är en plan.
Okej. Vi ses om tio dagar.
- Nick! - Dr Edwards.
Jag ville säga adjö, men vågar inte släppa ungen ur sikte.
Vänta lite!
Jag kanske är ute och cyklar, men jag tyckte att vi...
Vill du umgås nån gång?
Menar du det?
- Gärna! Vill du verkligen det? - Ja.
- Vill du ta ett glas? - Jag får inte dricka.
- En kaffe, då? - Ja, gärna. Jag älskar kaffe.
Härligt. Jag är ledig på fredag.
- Nej, det är skolbal då. - Är du förkläde på high school också?
Nej, jag går på high school.
- Sjutton år gammal! - Skrik inte.
Jag kan inte andas.
Okej för att vidga vyerna, men...
Det var hans lillasysters klass. Han var frivillig lärarassistent.
"Det ser bra ut på collegeansökan."
Jag behöver fler såna här.
- Tack för att du gör det här. - De kommer att vara snygga...
...när deras mamma ser dem för sista gången.
Det tar lite längre än väntat, bara.
- Allt väl? - Ja.
- Säkert? - Ja då.
Det här är nåt som Sloan hade gjort.
- Jaså? - Ja.
Han behandlade mig som en son. Lärde mig allt han kunde.
Han fick en sån kick av det. Plastiktruppen, liksom.
Han blev lite larvig...
...men jag vill göra samma sak, föra det vidare till nån.
Som han gjorde med mig. Jag vet inte om det låter vettigt.
Det gör det absolut.
- Det är kallt här ute! - Ja, men tyst.
Sen du kom hem har ni... återförenats ivrigt.
Du borde ha gjort väggarna tjockare.
- Allt väl? - Vad menar du?
Jag ville inte fråga. Jag ska inte agera storebror.
Du behöver inte en sån.
Det var ett rån, med skottlossning. Du dödförklarade två män.
Jag tänkte på pappa hela dagen.
Jag undrar om du är okej.
Jag är glad för din skull, att du kom tillbaka.
Att du kämpar. Att du inte flyr.
- Vad menar du med det? - Jag dömer dig inte.
Vi är såna som flyr.
Jag flydde från min förlovning. Du flydde från Addison.
Jag tror att efter det som hände pappa...
...springer vi när vi blir rädda, så fort vi bara kan.
Men du vände den här gången.
Det var inte illa. Jag är inspirerad.
Öppna ögonen och se er om.
- Sa mamma att jag hälsade på? - Nej.
- Hur gick det, då? - Hon sa att jag var trött och ledsen.
Det var jag också. Hon sa åt mig att skärpa mig.
- Ingen sympati. - Nej, aldrig.
Hon sa: "Derek, syna ditt liv i sömmarna."
"Om det inte fungerar, bit ihop och åtgärda det."
Hur ser utsikten ut? Gillar du det du ser?
Amy, jag har missat allt det viktiga.
Jag ser mina barn växa upp genom en skärm.
Jag vill inte vara utan min familj. Inte ens i en sekund.
Jag vill träna med dem och se deras uppträdanden.
Jag behöver inte förändra världen.
Att laga aneurysmer och stoppa blödningar...
Det är det roliga. Då förändrar vi världen, med våra bara händer.
- Tänk tillbaka på din barndom. - När slutade det vara tillräckligt?
- Att rädda nåns liv. - Lever du ditt drömliv?
Det är mer än tillräckligt.
- Jag är glad att du är tillbaka. - Jag med.
Jag håller på att bli kär i Owen Hunt.
Jag är rädd att det ska förgöra mig.
Annars vore det inte kärlek.
Eller drömmer du om nåt mer?