Jeg hader spørgsmål uden svar, såsom: "Hvor ender vi efter døden?"
Jeg ved, hvad der sker fysiologisk, men derudover... Sker der mon noget?
Når man er på tidsbegrænset visit, kommer de, spørgsmålene uden svar.
Det kan drive en til vanvid.
Derfor elsker jeg mit job. At redde børn er uden tvetydigheder.
Der er ingen spørgsmål, bare enkle, tydelige svar.
Og smukt, nyt liv. Håb om fremtiden. Det savner jeg.
- Godmorgen! - Er du nogensinde sur?
- Sker det? - Er du nogensinde ikke irritabel?
Og du snorker! Jeg må have ørepropper.
Vi har syv sager, den første om to timer.
Og fredag er MRI-dag.
- 47 minutter af mit liv spildt. - Kom nu.
- Ja, ja. Hold op med at være glad. - Hold op med at være irritabel.
Så har vi diafragmahernie ved 27 uger.
- Vi kan bruge en ballon... - Du har nok brug for den her.
- Til forelæsningen, mener jeg. - Ja, ja. Tak...
Så laver vi en opfølgning på Marys foster.
- Der tales meget om dig. - Jaså?
To hospitaler har bedt os optage din forelæsning.
Jeg har meget at tænke på nu. Med Herman og hendes svulst...
Hendes operation. Jeg må fokusere på svulsten.
Jeg har ikke brug for distraktioner, og du er... svær at ignorere.
- Det var bare kaffe. - Tak.
- Jeg hentede kaffe til mig og... - Det er god kaffe.
Jeg kan hente til mig selv. Jeg mener, du kan hente til dig selv.
Det vil jeg ikke. Eller, altså... Det kan jeg godt.
Jeg kan hente kaffe dagen lang.
Owen... Tak for kaffe.
- Det sætter jeg pris på. - Det var så lidt.
Hvordan har mit hoved det?
Svulsten er stabil. Jeg var bekymret, men den er ikke vokset.
- Den har ikke nået synsnerven endnu. - Hvor længe varer det?
Seks uger. Måske otte, hvis du genoptager strålebehandlingen.
- Gerne fra i dag. - Nej. Jeg hadede det.
- Den kan få svulsten til at svinde. - Pokkers!
- Glenda Castillo! - Jeg har ikke tid.
- Du gav mig intet svar. - Jo: nej!
- Du gav ikke det rigtige svar. - Jeg har set på sagen.
Jeg beklager, men jeg har ikke tid og skal oplære Robbins.
Der er ikke tid til Glenda Castillo. Jeg har ikke tid. Jeg beklager.
Jeg giver dig nogle navne. Hun kan se en anden.
Jeg beklager.
DIAFRAGMAHERNIE
INFRAVESIKAL OBSTRUKTION
PLEURAEKSSUDAT
- Det var tre, så mangler vi resten. - Det er fire måneders arbejde.
- Hvordan når vi det på otte uger? - Det skal vi.
- Du foretager næste operation alene. - Nej tak. Tak for tilliden, men...
Jeg må se, hvad du kan klare på egen hånd...
- ...mens jeg kan redde det. - Tak.
Det er nødvendigt. Ingen støttehjul. Hvad står der på skemaet?
- Din strålebehandling. - Den har ikke virket.
Hvorfor skulle den gøre det nu?
Shepherd siger, den er nødvendig. Hun er lægen.
Livet finder en vej. Livets oprindelse er en indviklet historie-
- men essensen er, at livet finder en vej.
Livet finder altid en måde at fortsætte på.
Livet finder en vej.
Et kæmpe anaplastisk astrocytom. Jeg vil bede jer kigge på det.
Se nøje efter. Se på størrelsen, og hvordan det invaderer vævet.
Se på dets kerne. Astrocytomet består af blod og væv.
Det vokser og tilpasser sig. Det kæmper for overlevelse.
Det er levende. Vi vil ikke tænke sådan-
- men det opfører sig som parasit på værten, vokser og kæmper for sit liv.
Næsten som et foster. Eller snarere: Præcis som et foster.
Præcis som et foster trives det.
Der findes endda svulster, som udvikler tænder, hår eller øjne.
Finder I det ulækkert?
Det er et problem. Ingen vil have den slags i hovedet.
Leg med tanken om, at for svulsten er det os, som er problemet.
Vi er indtrængeren og faren. For svulsten er vi cancer.
Svulsten ser sig selv som et barn, som prøver at komme ud i verden-
-og vi prøver at stoppe den.
Vi flår den ud af sin trygge havn, som barbarer.
Svulsten ser os som sjælløse mordere.
Hvorfor kalder jeg den "et barn" og taler om at slå den ihjel?
Jo, for sådan en svulst fortjener lidt respekt.
Charmerende, ikke? Der er skyer i loftet for at distrahere en.
Det kunne da godt være noget mere interessant såsom porno.
Astrocytomet er ikke bare en svulst.
Det er opfindsomhed, styrke og tilpasningsevne.
Det er poesi. Det er et af Guds mesterværker.
Det lever.
- Alt vel? - Ja.
Som alt levende vil svulsten leve. Den vil kæmpe for sit liv.
Når jeg åbner kraniet og står ansigt til ansigt med svulsten-
-er den næsten umulig at fjerne.
Vi ses bagefter.
Den vil hellere ødelægge hjernen, den bor i, end at opgive uden kamp.
Den er levende. Og hvad handler det hele om?
Livet finder en vej.
GREYS HVIDE VERDEN
EN UGE SENERE
Vores lille barn, svulsten i hjernen, er et vanedyr.
Den følger de samme rutiner dag ud og dag ind.
Den vokser, spreder sig og tager plads. Det er det.
Nu er svulsten så invasiv, at den berører hver en del af hjernen.
Den presser væv væk for at få plads.
Hvordan fjerner man den uden at ødelægge hjernen?
Hvordan dræber man barnet uden at dræbe moren?
Jeg stirrer på billederne, og svulsten stirrer tilbage.
Den udfordrer mig til at forsøge.
Den er modig og skamløs. Den tror, at den bestemmer, at den ejer stedet.
Jeg behøver ikke forklare noget! Jeg skal ikke have mere strålebehandling.
- Det afgør du ikke. - Det er min svulst og mit hoved.
Svulsten bliver meget lettere at fjerne.
- Få nu din strålebehandling! - Jeg skal overveje sagen.
Man må ikke lade sig skræmme.
Svulsten er ikke smartere end én. Man må bare have en angrebsplan.
- Her. - Man skal være metodisk.
Finde et blødere område. Der skal man skære.
- Adgangspunktet er afgørende. - Din tur.
Jeg har aldrig gjort det her før. Mener du det?
Så er det nu. Læg snittet. Gør det så.
Så begynder man.
Det er det mest skræmmende trin: At trykke en skalpel mod vævet.
Det første snit slår tonen an.
Det afgør alt, man gør derefter.
Man må være forsigtig og føle sig sikker.
Ellers får man problemer.
- Se dem lige. - Hvem?
- Arizona og Herman er altid sammen. - Hun er jo Hermans kandidat.
De griner hele tiden, og Arizona virker så... glad.
- Og? - Du virker glad.
- Hvad betyder det? - Intet. Det var bare snak.
- De ses ofte. - Nej.
De sover sammen. Robbins er aldrig hjemme længere.
- Hvad? - De er ikke sammen på den måde.
- Arizona hadede hende før. - Det er godt, at de finder ud af det.
Herman er ikke ligefrem varm.
- Kan du spørge Derek om noget? - Jeg ved ikke, om...
Spørg, hvordan han ville undgå at skade corpora geniculata.
- Spørg ham selv. - Nej.
Og høre på hans selvtilfredshed? Man kan høre det over hele kontinentet.
Ved du hvad? Glem det! Jeg har ikke brug for Derek.
Hvornår skete det her? Hun fandt den perfekte trøst.
Hun får alt det sjove og slipper for det besværlige.
Hun kan ikke blive såret. Hun slipper for voksbehandlinger.
Ønskede jeg mig et sexløst forhold for at slippe for voksbehandlinger?
- Det lyder godt. - Ja.
- I trænger til sex. - Det lyder også godt.
- Ikke hvis det kræver voksbehandling. - Den er der, hvis han leder.
Hende kan jeg lide.
- Eddie. - Hvabehar?
Glenda Castillo, min patient. Hendes mand hed Eddie.
Jeg mistede ham for seks måneder siden efter en bilulykke.
Jeg havde hænderne inden i ham, da han døde-
- og jeg holdt Glendas hænder, da jeg overbragte beskeden.
Hun opdagede, at hun var gravid. Hun var ikke forsikret, men huskede mig.
Hun kom her for fødselsforberedelser, og gæt, hvad vi opdagede?
Hendes barn har en svulst. En stor, farlig svulst-
-som truer både barnet og hende.
Jeg kunne ikke redde hendes mand, men måske hendes barn.
Jeg skylder hende det. Herman må hjælpe hende!
- Sørg for, at hun møder Glenda. - Jeg kan ikke narre hende.
Hvem lægger hendes skema? Hvem fortæller, hvilken patient-
-hun skal behandle næste gang?
Blodtrykket er 140 systolisk, og hævelsen er blevet værre.
Før havde jeg ankler, nu har jeg balloner med tæer.
Barnet har en stor svulst i ryggen. Den virker godartet-
- men fordi den er så stor, kan barnet også få et ødem.
Men svulsten kan vel fjernes? Dr. Bailey siger, du er den bedste.
Sagde Bailey det? Hvor smigrende.
Det var Glenda Castillo. Jeg har sagt nej to gange.
Og du! Hvordan skal jeg kunne stole på dig?
Hun prøvede bare at hjælpe en patient.
- Hendes historie... - Var det sådan, Bailey overtalte dig?
Det er en taktik, at tale til dit ømme hjerte. Den bider ikke på mig.
Jeg kan tale til dit ego. Du siger, at du er den bedste. Bevis det!
Du kan redde hendes barn! Gør det!
Nej.
Jeg har set indgrebet før, men min uddannelse kan ikke komme først.
- Engang... - ...må vi tage en beslutning.
Bare vi kunne nå det, men vi har ikke tid. Vi har en plan.
Kan vi ikke tilpasse planen?
- Jo. Vi tilpasser planen. - Hvad gør du?
Tag et kort ned, så vi kan nå at hjælpe mrs Castillo.
Meghan Carlson, obstruktiv lungesygdom? Hendes mand er i Irak.
Eller Julie Hall, vasa prævia? To års IVF-behandling.
Vælg et barn, som ikke skal overleve, så Glenda Castillos kan.
Vælg et kort. Du må selv vælge.
Det tænkte jeg nok.
EN UGE SENERE
Nej. Nej!
Luk mig ud! Luk mig ud!
Det skal du! Strålebehandlingen gør svulsten lettere at fjerne.
- Du får meget lidt ud af det. - Jeg vil redde dit liv!
Du får mig til at føle mig død. Jeg er syg.
Jeg nægter at bruge de sidste måneder af mit liv på at føle sådan. Slut!
Jeg vil give dig mere end nogle måneder. Jeg vil redde dit liv.
Og nu stiller jeg mig foran en flok mennesker og fortæller hvordan.
Det er svært for mig at bryde mig om det, når du virker helt ligeglad.
Det er jo dit problem.
Rygtet går. Det her var en god idé.
En masterclass i hjernekirurgi. Nu bliver Amelia Shepherd kendt.
Hvis det ikke mislykkes.
Og hvis det gør, er der alligevel lærdom at finde i det.
Snakker hun sådan med dig? Sidder I to og sludrer om svulster?
- Ja. - Jeg vil også sludre om svulster!
Jeg vil rigtig gerne sludre om svulster. Du godeste, se der.
Tidligere forsøg på at strålebehandle svulsten mislykkedes.
Jeg havde håbet at kunne bruge høje doser til at få den til at krympe-
- men i dette kritiske øjeblik er taktikken ikke realistisk.
Men jeg giver ikke op. Svulsten er stærk-
- og skræmmende og aggressiv, men det er jeg også.
CAROLINE LOCKE, 26 UGER AORTASTENOSE
Man må ikke røre blodkarret under laserbehandlingen.
- Hvis man gør det... - ...vil blodet sløre udsynet.
Først må jeg se hele svulsten, hver lille krog og forhøjning.
- Hvad gør du så? - Prøver at stoppe blødningen...
...eller forløser barnet præmaturt.
Jeg bruger fluorescein, så svulsten ses tydeligt.
Så kan jeg forudse alle problemer, inden jeg støder på dem.
Jeg vil ikke have nogen overraskelser.
- Hvad skete der? - Blodtrykket faldt. Hun har smerter.
- Det gør ondt! - Rolig, Julie.
Hun har vasa prævia.
Jeg har forsøgt at få blodtrykket op, men barnets hjerteslag ses ikke.
Pokkers. Hvor er hendes mand?
Er det blod? - Vi tager barnet ud her og nu.
Vi laver kejsersnit. Hent en kuvøse.
- Skal jeg føde nu? - Du får noget beroligende.
- Jeg har aldrig lavet katastrofesnit. - Det er præcis som andre kejsersnit.
Åbn underliv og livmoder og forløs.
- Blodtrykket er stabilt på 100/60. - Jeg klarer det.
Robbins? Jeg kan gøre det. Skalpel.
Det gør mig ondt. Vi gjorde alt, vi kunne.
Flot. Kom.
Hold op med at græde. Stop!
- Jeg... - Hold op! Hold nu op.
Vi har ikke tid til at græde. Vi skal arbejde.
- Hvordan kan du... - Det er sådan, det er, Robbins.
Ring til Bailey. Sig, at vi gør det.
EN UGE SENERE
Den vigtigste del af hjernen-
- er den del, som giver os håb, drømme og fantasier.
Denne vigtige del er den, som gør dig til den, du er-
- mig til den, jeg er, og alle andre til dem, de er.
Den hedder fornix, men jeg kalder den drømmekassen.
Spørgsmålet er, hvad der sker, når drømmekassen bliver invaderet.
Når svulsten er så stor, at den suger alt liv ud af drømmekassen.
Den tager over og stjæler vores håb og drømme.
Forestil jer, når svulsten fjernes.
Hvad vil der være tilbage? Eller snarere: Hvem er tilbage?
Er der noget tilbage? Er der nogen tilbage?
Min mor sagde, at vi kommer i himlen, når vi dør.
Jeg kunne ikke forestille mig det. Jeg tænkte på tegneserier:
Folk i store gevandter med vinger, som sidder på skyer.
- Ingen ved, hvad der venter. - Jeg tænkte på mælkebøtter.
Det, som gør os til individer, ville blæse væk, lande og vokse...
Jeg vil ikke begraves. Lad mig kremere.
Hvis jeg overlever, men ikke vågner-
- så giv mig fem dage, og træk så stikket.
Hvis jeg vågner, men skal i respirator, så træk stikket.
Du skal ikke dø.
- Shepherd ved, hvad hun gør. - Javel.
Den fugl vil skide på os.
- Hvad nu? - Glenda Castillo.
- Jeg er glad for, at I tog imod mig. - Se.
Teratomet er vokset og begynder at udvise hydrops.
- Er alt i orden? - Fostrets hjerte bliver påvirket.
- Vi bør operere i aften. - Det er for tidligt.
Svulsten øger trykket på moderkagen, så både barnet og du er i fare.
Barnet vil vel ikke overleve, hvis I forløser ham nu?
Jeg er kun i 24. uge, og det er vel bedre at vente?
- Ikke for dig. - Skidt med mig!
- Hvis dr. Herman mener... - Nej. Min mand er død.
Men barnet, jeg bærer, vores barn... Jeg vil ikke risikere hans liv.
Hvis valget står mellem mig og barnet, vælger jeg barnet.
Jeg vil ikke forhandle med en patient.
Jeg er lægen. Jeg siger til hende, når...
- Undskyld. - Hvad griner du ad?
Det er bare sjovt at høre dig hidse dig sådan op-
- når det er præcis det samme, du gør mod Amelia Shepherd.
"Vi gør indgrebet, når jeg er klar." Det er den rene tortur.
Det er sjovt at se det ske for dig. Lad, som om jeg ikke er her.
Jeg giver mrs Castillo en uge, men hun skal indlægges.
Hvis hun så meget som hikker på en sær måde, opererer jeg.
Tak, fordi du tog imod hende.
Klap i!
Hvordan når jeg den skjulte del af hjernen?
Og når jeg kommer derind, også givet det rette værktøj og metoder-
-hvordan undgår jeg da at fejle?
Hvis det er et ødem, er det for tæt på fornix.
Hvis jeg rammer hypotalamus, er det slut. Det går ikke.
Kom nu!
- Vil du have noget mad? - Har jeg løst problemet?
- Nej. - Så skal jeg ikke have noget mad.
Det her er aldrig gjort før.
Alle de trin i denne orden, i sådan en svulst.
- Er det godt eller dårligt? - Hvor arrogant af mig at forsøge!
Noget dårligt altså.
Har du ringet til din bror?
- Hvad har jeg sagt om min bror? - Du har ikke brug for ham.
Det kan være rart at tale med nogen, som forstår på samme måde som dig.
En ligesindet. Han har måske et forslag.
Jeg har ikke brug for min bror! Jeg er ved at løse det her.
Jeg er på vippen til at gøre mit livs gennembrud.
Jeg er så tæt på! Min genialitet flyver rundt og prøver at lande-
- men jeg kan ikke rydde landingsbanen og finde ro-
- fordi der er en idiot, som hele tiden taler til mig!
Det burde jeg ikke have sagt. Jeg er træt og frustreret og...
Undskyld. Jeg er...
Svulsten driver mig til vanvid, Edwards.
Du vil fjerne svulsten, og jeg vil se dig gøre det.
Du er træt og frustreret og bange, men det er jeg ligeglad med.
Du skal være min mentor. Du er min mentor.
Jeg tror på dig, jeg ser op til dig, og jeg vil være som dig.
Det er et stort ansvar, så skæld mig ikke ud.
Og lad være at surmule over, at du ikke ved, hvad du skal gøre.
Vær en person, som er min beundring værdig.
Hvis du ikke kan være det... Hvis du ikke er speciel og klog-
- kan du vel i det mindste være kvik nok til at lade, som om du er det!
Tag dig sammen, dr. Shepherd!
Tag dig sammen, dr. Shepherd.
EN UGE SENERE
- Hej! Hvordan går det? - Fint.
- Hvordan går det med dr. Herman? - Vi arbejder hårdt.
- Hvad synes du om Amelias plan? - Callie, hvad...
Jeg spørger bare.
- Jeg vil vide, hvordan du har det. - Callie?
Du og dr. Herman ser ud til at trives sammen. Du klagede før-
- men nu kan du åbenbart godt lide hende.
- Det kan jeg. Hun er skøn. - Og syg.
- Jeg er bekymret. - Amelia fikser det.
Jeg er bekymret for dig, også selvom du ikke er mit ansvar mere.
Det er... Tak.
Jeg må gå.
Auditoriet er fyldt. Jeg måtte flytte folk til en anden sal.
- Amelia... - Giv mig et øjeblik.
- Amelia. - Vent.
Du kan tale med mig. Du er stresset.
Du skal vide, at du kan tale med mig.
Jeg har altid været "den anden dr. Shepherd".
Han er den rigtige. Jeg er den anden.
Lige nu er min plan teoretisk.
Den er bare ord, men på et tidspunkt må jeg åbne dr. Hermans hjerne.
Jeg er bange for, at jeg, når jeg står over for svulsten...
...opdager, at jeg ikke bare er den anden dr. Shepherd...
...men også den forkerte dr. Shepherd.
Hej! Hvad er det, som er akut?
- Du må tage denne sag. - Hvorfor det?
- Jeg har aldrig skåret amnionbånd. - Én gang skal jo være den første.
- Jeg er ikke klar. - Det er lige meget.
Hold op! Hold op!
- Du lytter ikke. Jeg er ikke klar! - Tror du, at jeg er det?
Tror du, at det er let for mig? At jeg er klar?
Jeg havde vænnet mig til tanken om døden.
Så smittede du mig med Shepherd og hendes plan og dit håb.
Nu er det sværere end nogensinde at overlevere alt det her.
Jeg vil ikke gøre det. Jeg er bange.
Jeg er bange for at slippe taget, og det er din skyld.
Vis dig i det mindste værdig. Tag over, gør det godt-
- og sørg for, at jeg ikke fortryder det. Kan du det?
Det er nu, det begynder at blive svært.
Det er indgrebets farligste og sværeste del.
Det må også gå hurtigst.
Hvert skridt frem til nu har bygget op til det her.
Jeg placerer de radioaktive frø.
- Det kræver nøje præcision... - Jeg må have saksen ind.
...præcision og tempo. Tre ting, som modsiger hinanden.
Jeg kan ikke nå det sidste bånd.
- Kan du lirke det ud? - Nej.
Det skal skæres over. Brug en mindre saks.
Forestil jer, at I samler saltkorn op med grillhandsker på.
Det skal jeg gøre i nogens hjerne.
Ræk mig en handske. Og saks.
Vi plejede at gøre sådan her på børneafdelingen.
- Jeg laver en fleksibel åbning. - Det står ikke i mine papirer.
- Seriøst? - Det virker.
Men når jeg har gjort det... Når jeg har lagt alle frøene ud...
Så er resten nemt.
Så du det? Det virkede! Det virkede jo!
Godnat, svulstbarn. Det var hyggeligt, men nu er det slut.
Jeg tager imod spørgsmål nu. Ja?
- Er De nervøs? - Hvis ikke, ville jeg være skør.
Ja, men det er også spændende.
Jeg skriver historie med dette indgreb.
Det er selvfølgelig spændende.
Flot. Du bør være stolt.
- Sy det sammen. - Hvor skal du hen?
De beskriver syv operationer, alle med uhørt svære metoder.
Hvor lang tid tror De, at indgrebet tager?
18 timer, plus-minus nogle timer.
Et opfølgningsspørgsmål: Kan De bruge en hånd mere?
Ikke så længe Edwards er her. Overvejer du at rejse, Edwards?
Nej.
- Ja, bagerst? - Har De hjælp?
- Hvabehar? - Jeg mener...
Vil De gøre det hele selv, eller kommer dr. Shepherd?
Med tanke på alt... Er det klogt at gøre det hele selv?
Det gør jeg, så...
Næste spørgsmål.
Du må scanne mig. Der sker noget.
Jeg har symptomer. Jeg har uklart syn.
Det er som at gå med skyklapper, og det er... mørkt.
Mørkere, end det burde være.
Javel.
Kom med.
- Hvor er dr. Herman? - Hun gik. Hvad mangler du?
Det er Glenda Castillo.
Jeg skal bruge Herman nu. Glenda Castillo viser tegn på hjertesvigt.
Vi må operere nu, så hvis du kan runde af...
- Hvorfor står du bare der? - Arizona...
- Du godeste. - Tiden er kommet.
Nu?
Jeg går op og gør en operationsstue i klar.
Javel. Godt.
Er du klar?
- Amelia... - Jeg gør operationsstuen klar.
Informerer du patienten?
- Robbins! Er operationen færdig? - Ja.
Javel. Gør Shepherd operationsstuen klar?
Ja.
Jeg aner, at svulsten er trængt ind i synsnervekrydset.
Her kommer min vogn.
Kan vi lige være lidt alene?
- Har du brug for mig? En patient? - Ja.
Glenda Castillos barn har hydrops, og hun har hjertesvigt.
Nå da. En stor dag for os begge.
Først må du prøve at embolisere karrene.
Sørg for, at blodtrykket er stabilt.
Hun klarer det her. Amelia. Du må stole på hende.
Tjek Glendas blodplader, inden du begynder.
Det er nu, du må stole på hende.
Jeg er klar.
- Blodpladerne skal være over... - ...100.
- Vil du binde? - Ja.
Lad os komme i gang.
Jeg tænkte aldrig på livet efter døden.
Mit fokus var dette liv. Hvad skulle jeg gøre med det?
Vær hurtig. Der er ikke meget tid. Prøv at nå alle karrene.
Hun vil bede dig redde barnet. Lad hende snakke, og gør det, du må gøre.
Jeg klarer det ikke.
Jo, du kan. Det skal nok gå.
Lad os komme i gang.
Jeg ville være banebrydende.
Jeg ville efterlade et aftryk.
Jeg ville have, at mit liv, min hjerne og min eksistens...
...skulle betyde noget.
Det skal nok gå. Amelia klarer det her.
Men det, jeg aldrig havde tænkt på, som jeg aldrig havde indset før...
- Vent, Robbins... - Nej. Du kan lige vove...
- Sig det ikke! - ...at for at gøre det...
...for at blive husket for det, man efterlader sig...
Det er tid til at gå.
...må man forlade det.
GREYS HVIDE VERDEN