Jeg liker ikke spørsmål uten svar,
som: "Hvor går vi hen når vi dør?"
Jeg vet hva som skjer rent fysiologisk,
men hva mer skjer?
Noe i det hele tatt?
Det begynner man å lure på når man har begrenset med tid.
Alle disse spørsmålene uten svar,
gjør deg sprø.
Derfor liker jeg det jeg gjør, fikse barn, forløse barn.
Ingen tvetydighet der. Ingen spørsmål, bare svar.
Tydelige, presise, opplagte svar.
Og vakkert nytt liv.
Håp for fremtiden.
Som jeg savner det.
God morgen!
Robbins, hender det at du ikke er munter?
Forekommer det?
Hender det at du ikke er kvass?
Dessuten snorker du.
Jeg kan ikke sover her igjen uten ørepropper.
Vi har syv tilfeller i dag. Det første er om to timer.
Og det er fredag, tid for MRI. Du kan rutinen.
47 minutter av min svært begrensede levetid bortkastet.
Kom igjen.
Herregud! Jeg kommer.
- Slutt å kvitre. - Slutt å være kvass.
Etter dette har vi mellomgulvsbrokk.
Vi gjør en trakeal ballongokklusjon...
Hei.
Tenkte du kunne trenge denne...
Er vi heldige, får den blodet...
...før den store forelesningen.
Takk. Takk skal du ha.
De har planlagt et nytt inngrep på barnet også.
Du skaper mye oppstyr.
Ja vel?
Jeg har hørt fra to sykehus som vil at vi skal filme talen din.
...men vi må ikke komme for nær termin.
- Og hvis... - Jeg har mye å tenke på,
med Herman og svulsten hennes.
Operasjonen hennes.
Jeg må konsentrere meg...
Om svulsten.
Trenger ingen distraksjoner, og du er...
Vanskelig å ignorere.
Jeg... Det var bare kaffe.
Jeg setter pris på kaffen.
Jeg skulle hente kaffe til meg selv, og...
Det er god kaffe. Super kaffe.
Jeg kan bare ordne til meg selv hvis du...
Hvis det er så lett å ordne din egen.
Jeg vil ikke ordne min egen kaffe.
Jeg mener, jo. Jeg kan. Jeg vil det.
Jeg kan ordne kaffe hele dagen. Jeg bare...
Owen.
Takk for at du kom med kaffe.
Jeg liker den virkelig.
Bare hyggelig.
Hvordan er det med hodet mitt?
Svulsten virker stabil.
Jeg var bekymret for inferomedialmargen,
men det er ikke noe tegn til vekst.
Den har ikke invadert synsnerven.
Hvor lenge er det til?
Jeg trenger et tall. Jeg har ting å planlegge.
Ca seks uker, kanskje åtte
hvis du tar den lokaliserte strålingen.
Jeg vil begynne med den i dag.
Nei. Jeg har prøvd det. Hatet det.
Legens ordrer.
Beste mulighet til å krympe svulsten på synsnervekrysningen.
- Pokker. - Glenda Castillo!
På vei til operasjon. Ingen tid til å snakke.
Men du har ikke svart meg.
Det har jeg faktisk. Svaret var nei.
Men det er ikke riktig svar.
Du kan snakke med henne.
Jeg har sett tilfellet.
Beklager, men jeg har et svært begrenset tidsrom
med en svært spesiell liste operasjoner å lære Robbins,
og Glenda Castillo er ikke en av dem.
Som en personlig tjeneste for meg, bare meg...
Jeg har ikke tid til å gjøre det personlig.
Nei. Beklager.
Jeg skal finne dyktige folk til deg.
Hun kan gå til én av dem.
Beklager.
Lesley Barrett - 27 uker Mellomgulvsbrokk
Elizabeth Ware - 19 uker Blokkering av blæreutløpet
Kathryn Thompson - 29 uker Plevrale effusjoner
Det var tre. Alle disse igjen.
Vi har fire måneder med operasjoner her.
Hvordan skal vi få alle
gjort på åtte uker?
Bare gjøre dem, antar jeg.
Du gjør den neste selv. Jeg ser på.
Hva?
Nei, takk. Takk for tilliten,
men jeg vet ikke engang hvordan...
Jeg vil se hva du har lært, hva du klarer og ikke klarer på egen hånd,
mens jeg fortsatt kan fikse det når du roter det til.
Tusen takk.
Det er en nødvendighet.
Støttehjulene er borte, Robbins.
Tiden er ute. Hva nå?
Strålebehandlingen din.
Stråling har ikke virket ennå.
Hvorfor skal det plutselig begynne å virke?
Stråling er tull...
Shepherd sier det er nødvendig.
Hun er legen her.
GREY SLOAN SYKEHUS
"Livet vil videre."
Opprinnelsen og læren om livet og evolusjonen er lang og innviklet,
men det koker stort sett ned til at livet vil videre.
Livet finner alltid en måte å fortsette på.
Livet... Vil... Videre.
Dette er et massivt klasse IV-astrocytom.
Jeg vil at dere skal se på det.
Virkelig se.
Se på størrelsen.
Se hvordan det invaderer sunt vev.
Se på vaskulæriteten.
Det er blod og vev og kjøtt.
Det vokser,
tilpasser seg omgivelsene, kjemper for å overleve.
Det lever.
Vi liker ikke å tenke på den måten,
men det ligger i livmoren til en menneskehjerne,
lever av verten, vokser og kjemper for livet,
nesten som et foster.
Nei, glem det.
La oss for vitenskapens og moro skyld si det er nøyaktig som et foster.
I likhet med et sunt foster, trives det.
Det finnes til og med svulster som får tenner,
hår,
et tilfeldig øye.
Har jeg gjort dere kvalme?
- Det er vemmelig, ikke sant? - Ja.
Det er et problem.
Ingen ønsker noe så ekkelt i hodet sitt.
Tenk et øyeblikk på
at for svulsten er det vi som er problemet,
vi er inntrengeren. Vi er faren.
For svulsten er det vi som er kreften.
Og svulsten?
Svulsten ser på seg selv som en søt baby med bollekinn,
som bare prøver å komme seg ut i verden,
og vi vil stoppe den, ødelegge den,
rive den ut fra dens lykkelige, lille hjem som barbarer.
For svulsten
er vi de sjelløse morderiske uhyrene.
Hvorfor gjør jeg dette?
Hvorfor kaller jeg den "baby" og snakker om å drepe den?
Fordi denne typen svulst fortjener respekt.
Den fortjener litt menneskelighet.
Sjarmerende, ikke sant?
De har skyer i taket for å distrahere deg.
De kunne i det minste ha hatt noe interessant der,
som porno.
Det er ikke bare en svulst.
Det er oppfinnsomhet.
Det er styrke.
Det er tilpasningsevne.
Det er poesi.
Det er et av Guds mesterverk.
Den lever.
Går det bra?
Ja visst.
Og som alt levende, ønsker den å holde seg i live.
I likhet med alt levende, vil den kjempe som besatt for å overleve.
Og når jeg åpner hodeskallen og kommer ansikt til ansikt med den,
med svulsten, denne levende tingen, vil den være nesten umulig å fjerne...
Vi ses etterpå.
...for den vil heller ødelegge hjernen som holder den,
enn å ta kvelden uten kamp.
Den lever.
Og hva koker det ned til?
Livet...
Vil...
Videre.
En uke senere
Så babyen vår med bollekinn som sitter i hjernen,
er et vanedyr.
Den har samme rutine dag inn og dag ut.
Å vokse, å spre seg utover og oppta plass.
Det er alt.
Nå er babysvulsten vår så innviklet, så inntrengende
at den berører så å si alle deler av hjernen.
Den har presset eksisterende vev til side,
dyttet bort hjernemasse for å finne rom for seg selv.
Hvordan kan man fjerne den uten å ødelegge hjernen rundt den?
Hvordan dreper man barnet uten å drepe moren?
Jeg stirrer på disse skanningene, og svulsten stirrer tilbake på meg
og utfordrer meg til å prøve.
Denne svulsten er freidig og skamløs.
Denne svulsten tror den bestemmer. Denne svulsten tror den eier stedet.
Jeg trenger ikke forklare meg for deg.
Du tok ikke strålebehandlingen.
Jeg sa at jeg ikke vil det mer.
Det er ikke opp til deg.
Min svulst, mitt hode... Det er absolutt min avgjørelse.
Svulsten vil bli mye lettere å fjerne etter strålingen.
Nicole, vær så snill.
Gå til stråling!
Jeg skal tenke på det.
Ok.
Det viktigste med en svulst som denne, er å ikke la den skremme deg.
Svulsten er ikke smartere enn deg. Du trenger bare en angrepsplan.
Christina Schmidt - 24 uker Misdannelse i luftveiene
Her. Kjenner du det?
Du må være systematisk.
Du må finne et sted med passe elastisitet.
Det er der du skal skjære. Skalpell.
Tilgangspunktet er avgjørende.
- Din tur, Robbins. - Jeg vet det.
Jeg har aldri gjort det før.
Så du mente virkelig alvor?
Tiden er inne. Gjør innsnittet.
Jeg har aldri...
Gjør innsnittet.
Og så begynner du.
Det er det mest skremmende,
å presse et knivblad inn i det første myke kjøttstykket...
For det første snittet slår an tonen.
Det avgjør hver eneste bevegelse deretter.
Så man må være forsiktig.
Man må være sikker.
Ellers er man ille ute.
Det er som en...
Bare se på dem.
Hvem?
Arizona og Herman, de er som siamesiske tvillinger.
Jeg tar også en sånn.
Hun er Hermans kandidat.
Skal hun ikke følge Herman rundt?
De ler hele tiden.
Og Arizona virker så...
Veldig lykkelig.
Og?
Du virker lykkelig... På en måte.
- Bryr det deg? - Nei.
Prøver bare å føre en samtale.
Er det ikke rart at de alltid er sammen?
De er ikke alltid sammen.
De sover sammen noen ganger.
- Hva? - Alex.
Robbins har sovet hos Herman.
Ikke vært hjemme hele uken.
- Hva? - Alex.
Jeg mener ikke sånn.
De er ikke sammen, og det vet du.
Arizona hatet henne. Nå overnatter de sammen?
Det er vel bra at de kommer overens?
Herman er ikke den varmeste av seg, så...
Ja, greit nok.
Når du snakker med Derek,
kan du spørre om noe uten å si at det er for meg?
Jeg vet ikke om jeg...
Bare spør hva han ville bruke
for å unngå radiato optica
utenfor knekroppen i talamus.
- Du kan vel spørre? - Nei.
Nei. Spør ham, du. Jeg kan ikke spørre ham om hjelp.
Jeg orker ikke å høre selvgodheten i stemmen hans.
Man kan høre den.
Han har transkontinental selvgodhet. Vet du hva?
Glem det. Det går bra. Jeg trenger ham ikke.
Jeg trenger ikke Derek. Jeg skal finne det ut selv.
Når skjedde dette?
Hun fant det perfekte trøsteforholdet uten egentlig å finne noen.
Hun får all hyggen og moroa,
ingenting av det negative, ingen mulighet til å bli såret.
Man behøver ikke engang vokse. Det er urettferdig!
Ønsker jeg meg virkelig et sexløst forhold
hvor jeg slipper personlig pleie?
Det høres bra ut for meg.
Velkommen i klubben.
To damer trenger å få seg.
Høres også bra ut for meg.
Ikke uten personlig pleie.
Den er der. Han kan finne den.
Kan han ikke jobbe litt først?
Jeg liker henne.
Eddie.
Unnskyld?
Glenda Castillo, pasienten du og Herman avslo i forrige uke,
mannen hennes het Eddie.
Jeg mistet ham for et halvt år siden
etter at han ble skadet i en frontkollisjon.
Hendene mine var inni kroppen hans da hjertet sluttet å slå.
Hendene mine holdt Glendas da jeg sa at Eddie døde på min vakt.
Tre uker senere fant hun ut at hun var gravid.
Hun er ikke forsikret, men hun husket meg og sykehuset,
så hun kom hit for å se om jeg kunne undersøke henne,
og gjett hva vi fant ut.
Barnet har en svulst,
en stor og farlig svulst
som ikke bare påvirker babyen,
men også henne.
Jeg kunne ikke redde mannen, men jeg kan bidra til å redde barnet.
Jeg skylder denne kvinnen såpass.
Herman må ta henne som pasient.
Bare la henne møte Glenda, ok?
- Da vil hun... - Jeg kan ikke!
Jeg kan ikke lure henne.
Hvem ordner skjemaet hennes?
Hvem sier hvor hun skal gå og når?
Hvem sier hvilken operasjon eller konsultasjon
som er neste?
Jeg er bekymret for blodtrykket hennes.
Det har økt til 140 systolisk den siste uken,
og hevelsen har blitt verre.
Før hadde jeg ankler.
Nå har jeg ballonger med tær.
Barnet ditt har en stor svulst i korsryggen.
Den er trolig godartet,
men på grunn av størrelsen og vaskulæriteten,
kan den forårsake opphopning av væske i barnet.
Men svulsten kan vel fjernes?
Dr. Bailey sier fantastiske ting om deg,
at du er en av de beste.
Sa Bailey det?
Så smigrende.
Det var Glenda Castillo.
Jeg har sagt nei to ganger nå.
Og hvordan skal jeg kunne stole på deg
når du finner på noe sånt?
Hun har ikke gjort noe
annet enn å prøve å få din hjelp med en pasient som trenger din hjelp.
Men om du visste hvem hun var...
Var det slik Bailey overbeviste deg?
Det er taktikk, Robbins, for å appellere til ditt ømme hjerte.
Virker ikke på meg.
Så la meg appellere til egoet ditt.
Du går rundt og forteller alle som vil lytte, at du er best.
Så vær den beste.
Du kan redde barnets liv, så redd barnets liv!
Nei.
- Hva i svarte? - Robbins, kutt ut.
Nei, jeg vet jeg har sett svulster som den før,
men det gjelder ikke bare meg.
Før eller siden må jeg...
Vi må ta avgjørelser og stå ved dem.
Skulle ønske vi hadde tid, men vi har ikke det.
Vi har svært lite kontroll over tiden vi har,
og vi har en plan.
Kan vi ikke gjøre et unntak?
Kan vi ikke bare tilpasse planen?
Greit. Vil du?
Tilpass planen.
Hva gjør du?
Ta ned et av kortene så vi rekker å hjelpe Castillo.
Hvilket?
Hva med Meghan Carlson, medfødt blokkering av luftveiene?
Mannen er i Irak akkurat nå.
Eller Julie Hall, vasa previa.
Hun fikk fruktbarhetsbehandling i to år.
Velg ett.
Bestem hvilket barn som ikke får leve
for at Glenda Castillos skal få leve.
Vær så god.
Velg et kort. Ditt valg.
Det var det jeg trodde.
En uke senere
Nei.
Få meg ut!
Få meg ut herfra!
Få meg ut!
- Du må. - Nei.
Strålebehandlingen vil hjelpe.
Den vil krympe kantene på svulsten,
og den vil bli lettere å fjerne.
Det er minimal vinning for deg.
Jeg tar det jeg kan få. Jeg prøver å redde livet ditt!
Du får meg til å føle at jeg allerede er død.
Jeg er uvel. Jeg mister håret.
Jeg nekter å tilbringe de siste månedene av livet
med å føle meg elendig.
Ikke mer.
Dermed basta.
Dr. Stanley, meld deg til...
Jeg skal gi deg mer enn noen måneder.
Jeg skal redde livet ditt.
Og jeg skal snart stå foran en masse folk
og si hvordan jeg har tenkt å gjøre det.
Det gjør det veldig vanskelig å gjøre det,
eller bry meg om å gjøre det når du ikke synes å bry deg!
Det er ditt problem.
Ryktet sprer seg.
Dette var en god idé, Hunt, en mesterklasse i nevrokirurgi.
Dette vil sette Amelia Shepherd på kartet.
Med mindre den mislykkes.
Det vil den ikke.
I så fall
er det noe å lære av det også.
Så hun bare utveksler ideer med deg?
Dere bare omgås og snakker svulst?
Stort sett.
Jeg vil snakke svulst!
Jeg vil virkelig snakke svulst.
- Herregud. Se på den greia. - Ja.
Tidligere forsøk på å behandle dr. Hermans svulst med stråling
mislyktes.
Jeg hadde håpet
å bruke høye radioaktive doser for å redusere kantene,
men akkurat nå virker det å være urealistisk.
Men jeg gir ikke opp for det.
Denne svulsten er heftig og skremmende og aggressiv,
men det er jeg også.
Caroline Locke - 26 uker Valvulær aortastenose.
Kunsten er
å ikke røre blodåren mens man svir massen,
ikke det aller minste. Gjør man det...
Området fylles med blod, kameraet tildekkes,
og sikten spoleres.
Jeg trenger å se svulsten, alt sammen,
hver kant, hver minste krusning og topp.
Hva gjør du?
Jeg har to valg:
Åpne henne og stanse blødningen om jeg kan,
eller forløse barnet uansett hvor tidlig det er.
Veldig bra.
Jeg bruker fluoresceinfarge for å kunne se kantene
og hjelpe meg å forutse ethvert mulig problem før jeg kommer til det.
Julie Hall - 31 uker Vasa previa
Jeg vil ikke overlate noe til tilfeldighetene.
Hva har skjedd?
Blodtrykket falt.
Hun har store smerter og kramper.
Det gjør vondt!
Det går bra. Vi tar oss av deg.
Hun har vasa previa.
Hun skal ha ablasjon i morgen.
Jeg har prøvd å få blodtrykket opp igjen,
men det er ingen fosterlyd.
FOSTERETS HJERTEMONITOR
Pokker ta. Hvor er mannen hennes?
Er det blod? Blør jeg?
Få frakk. Hold ham vekk herfra.
Robbins, du skal få denne babyen ut her og nå.
Her?
Vi trenger et keisersnitt-brett.
Ring pediatrisk. Skaff kuvøse.
Skal jeg føde barnet nå?
Julie, jeg skal gi deg noe beroligende, ok?
Jeg har aldri gjort nødkeisersnitt alene.
- Ikke slik. - Du vet hva du skal.
Det er de tre grunntrinnene, som ved alle keisersnitt,
åpne buken, åpne livmoren, forløse.
Ok, det går bra.
Trykket er stabilt på 100/60.
- Jeg kan klare dette. - Betadine.
Ok.
- Robbins? - Jeg skal klare dette.
Det går bra, Robbins. Jeg kan gjøre det.
Skalpell.
Jeg er så lei meg.
Vi gjorde alt vi kunne.
Jeg er så lei meg.
Godt jobbet. Kom igjen.
Ikke gråt.
I himmelens...
- Ikke gråt! - Jeg...
Slutt nå! Bare...
Slutt med en gang.
Vi har ikke tid til å gråte.
Vi har arbeid å gjøre.
Hva? Hvordan kan du...
Fordi det er sånn det er, Robbins.
Ring Bailey.
Si at vi skal operere.
En uke senere
Glenda Castillo - 24 uker Sacrococcygealt teratom
Det er ingen tvil om at
den viktigste delen av hjernen er den som gir oss håp,
drømmer,
fantasi.
En enkeltstående, nesten uvurderlig del
gjør deg til deg
og meg til meg
og alle til alle.
Teknisk sett heter den fornix,
men jeg kaller den "drømmekassen".
Spørsmålet er
hva som skjer når drømmekassen blir invadert,
når en svulst er så stor, så krevende
at den suger drømmekassen tørr?
Den tar over, den stjeler håp og drømmer.
Forestill dere når svulsten er fjernet,
hva er det som er igjen?
Eller rettere sagt: Hvem er igjen?
Er det noe?
Er det noen?
Mor sa en gang at når vi dør, kommer vi til himmelen.
Jeg kunne ikke se det for meg.
Jeg kunne bare forestille meg det vi ser på tegnefilmer,
små folk i kapper med vinger, som sitter på skyer.
Men ingen vet hva som er der oppe, gjør de vel?
Som barn trodde jeg at vi var som løvetann,
den delen som gjør oss til oss,
bare blåste bort og landet og vokste til...
Jeg vil ikke begraves. Jeg vil kremeres.
Unnskyld?
Hvis jeg overlever, men ikke våkner,
gir du meg fem dager, toppen en uke,
- før du sier stopp. - Dette er...
Vi trenger ikke snakke om dette.
Om jeg våkner, men er avhengig av oksygen eller slanger, sier du stopp.
Vet du hva? Du er ikke... Du er ikke døende.
Du vil ikke bli grønnsak.
Shepherd vet hva hun gjør.
- Ok. - Ja da.
- Hun gjør det! - Jeg hørte deg.
Den fuglen kommer til å bæsje på oss.
Hva er det neste i dag?
Glenda Castillo.
Glenda Castillo - 24 uker Sacrococcygealt teratom
Takk for at du tok meg inn.
Se her.
Teratomet har vokst. Det viser tidlige tegn på hydrops.
Er alt i orden?
Glenda, babyen holder på væske, og det begynner å påvirke hjertet.
Jeg anbefaler å gjøre operasjonen i kveld.
I kveld? Nei, det er altfor tidlig.
Svulsten legger press på morkaken.
Det er farlig både for barnet og for deg.
Men barnet vil ikke overleve, vil han vel,
om du plutselig må forløse?
For jeg er bare 24 uker på vei,
og det vil hjelpe ham om han får tid til å vokse.
Om jeg kan holde ut i noen uker til...
Det er ikke best for deg.
Jeg bryr meg ikke om meg.
Glenda, hvis dr. Herman mener at...
Nei, mannen min er død.
Men dette barnet vårt, jeg kan ikke risikere livet hans.
Det vil jeg ikke.
Så hvis dere må velge mellom å hjelpe meg eller barnet,
velger jeg barnet.
Hva tror hun vi prøver på her?
Jeg forhandler ikke med en pasient.
Jeg er legen. Jeg bestemmer når vi...
Unnskyld.
- Hva i svarte? - Hva er morsomt?
Unnskyld. Det er bare...
Det er morsomt å høre deg hisse deg opp
når dette er det samme som du har gjort mot Amelia Shepherd
helt siden hun tilbød seg å hjelpe.
Hun har det. Nøyaktig. "Vi gjør operasjonen når jeg er klar."
Og det er så frustrerende. Det er tortur, og det gjør oss gale.
Så det er bare morsomt å se det skje deg.
Guddommelig rettferdighet.
Lat som om jeg ikke er her. Fortsett.
Jeg skal gi Ms. Castillo en uke til, men jeg vil ha henne innlagt.
Og hvis hun så mye som hikker rart, gjør jeg operasjonen.
Forstått.
Takk for at du ville hjelpe henne.
Klapp igjen.
Jeg kan ikke...
Milde...
Hvordan får jeg tilgang til den delen av hjernen når den er så skjult?
Og når jeg har tilgang,
selv med de perfekte verktøyene, den perfekte metoden,
hvordan unngår jeg å rote det til?
Er det ødem, tas det etterpå. Er det for trangt, for nær fornix.
Rører jeg hypotalamus, er det slutt.
Funker ikke, funker ikke, funker ikke.
Kom igjen!
Har du lyst på litt mat?
Har jeg funnet ut av dette ennå?
Nei.
Da vil jeg ikke ha mat.
Dette har aldri blitt gjort før.
Alle disse trinnene
i denne rekkefølgen på denne typen svulst, har aldri blitt gjort.
Er det bra eller dårlig?
Hvem tror jeg at jeg er? Hvordan kan jeg prøve dette?
Ok, dårlig.
Har du ringt broren din?
Hva sa jeg om broren min?
Jeg vet det. Du trenger ham ikke.
Jeg tenkte bare du kunne
ha en å utveksle ideer med,
en som forstår dette slik du gjør,
en likestilt.
Han har kanskje et forslag.
Jeg trenger ikke broren min!
Jeg står ikke fast! Jeg tenker! Jeg finner ut av det!
Det er like før jeg finner ut av det
og gjør det største gjennombruddet i mitt liv!
Jeg er så nær!
Geniet mitt flyr rundt i dette rommet nå,
og prøver å lande på meg,
men jeg får ikke ryddet rullebanen for landing fordi jeg ikke får ro
fordi en idiotisk turnuslege stadig snakker til meg!
Jeg skulle ikke ha sagt det. Jeg mente det ikke.
Jeg er sliten og frustrert. Jeg...
Jeg er så lei for det. Jeg bare...
Denne svulsten gjør meg gal.
Edwards.
Like sterkt som du vil ta den svulsten,
ønsker jeg å se deg ta den svulsten.
Du er sliten og frustrert og redd, men vet du hva?
Jeg gir blaffen. Du skal liksom være veilederen min.
Du er veilederen min.
Jeg tror på deg, ser opp til deg og vil være deg.
Det er et enormt ansvar, så ikke sleng dritt til meg.
Og slutt å klage fordi du ikke forstår hva du skal gjøre.
Vær verdig til å bli trodd på, til å bli sett opp til.
Og hvis du ikke kan være verdig, hvis jeg kaster bort tiden,
hvis ingenting ved deg er spesielt eller vist,
kan du i det minste ha anstendighet til å late som det er det.
Ta deg sammen, dr. Shepherd.
En uke senere
INTENSIVEN Pasient Amrita Thapa - 911
Ok, ha det.
Ha det.
Hei. Hvordan går det?
Bra.
Og dr. Herman? Er alt i orden?
Hun knekker meg med alle operasjonene, men...
Ja, og Amelias plan? Er det greit?
- Callie, hva er det du... - Hva?
Jeg er ikke... Jeg bare sjekker, ok?
Jeg bare ser hvordan det går og hvordan...
Callie?
Det virker bare
som om dere kommer veldig godt overens,
og før sa du hun tok knekken på deg,
men nå er du glad for det,
og det virker som om du virkelig liker henne.
Jeg gjør det. Hun er herlig. Hun er fantastisk.
Og hun er syk.
- Så ta det med ro. - Amelia har kontrollen.
- Det vil gå bra med henne. - Jeg er bekymret for deg.
Jeg vet jeg ikke burde.
Jeg vet jeg ikke har noe med det, men gammel vane.
Det er...
Takk.
- Jeg må gå. - Ok.
Så høy.
Ja. Virkelig stor.
Bare så du vet det, er auditoriet fullpakket.
Brannsjefen ba meg flytte en masse folk
til et ekstrarom.
Amelia.
Bare et øyeblikk.
Amelia.
Vent.
Du kan snakke med meg.
Du er ganske anspent.
Du skal vite at du kan snakke med meg.
Jeg har alltid vært den andre dr. Shepherd.
Han er den virkelige. Jeg er den andre.
Akkurat nå er denne planen min teoretisk.
Det er bare snakk.
Men før eller siden skal jeg skjære i dr. Hermans hjerne,
og jeg har en kvalmende følelse av at når jeg møter den svulsten,
vil jeg oppdage at jeg ikke bare er den andre dr. Shepherd.
Jeg er den gale dr. Shepherd.
Hei.
911? Hva skjer?
Jeg vet du har latt meg lede så jeg kan lære,
- men du må ta denne. - Hvorfor det?
Fordi den er frembrytende, og jeg har aldri gjort dette.
- Én gang må være den første. - Tja...
Hør på meg. Jeg er ikke klar til å overta denne ennå.
Spiller ingen rolle.
Slutt!
Du hører ikke på meg.
Det spiller en rolle. Jeg er ikke klar.
Og du tror jeg er det?
Tror du dette er lett for meg?
Tror du jeg er klar?
Det gikk bra. Det var greit å skulle dø.
Og så smittet du meg med det idiotiske...
Med Shepherd og planen hennes og det idiotiske håpet ditt.
Og nå er det verre enn noen gang
å overlate alt dette.
Jeg vil ikke.
Jeg er redd.
Jeg er redd for å slippe det, og det er din skyld, så...
Det minste du kan gjøre, er å fortjene det.
Overta, gjør det bra, ikke la meg angre.
Klarer du det?
Vær så snill?
Det er her det begynner å gå litt hardt for seg.
Det er uten tvil den farligste,
mest risikable delen av operasjonen.
Den må også skje fortest.
Hvert trinn, hver bevegelse før dette
har lagt grunnlaget for dette øyeblikket,
øyeblikket da jeg plasserer de radioaktive frøene.
Det krever presisjon...
Jeg må smette denne saksen under båndet.
...og nøyaktighet og hurtighet,
ting som ikke går så godt sammen.
Jeg når ikke det siste båndet.
Dette grepet er ikke fleksibelt nok.
Kan du lirke den gjennom?
Den er ikke... Nei. Det gir ikke etter.
- Du må klippe det siste båndet. - Jeg vet det.
- Har du prøvd en mindre saks? - Det er ikke problemet.
Tenk dere å plukke opp små saltkorn
iført ovnsvotter.
Det gjør jeg inne i noens hjerne.
Få en hanske.
- Hva? - Gi meg en hanske. Saks.
Det er noe vi pleide å gjøre på pediatrisk.
Jeg tror det vil fungere.
Jeg kan lage en mer fleksibel åpning av en hanske.
Det står ikke i notatene mine.
- Mener du alvor? - Det kommer til å fungere.
Men når jeg gjør det,
når jeg plasserer det siste frøet,
vel...
Det er grei skuring.
Så dere det?
Det fungerte! Det fungerte virkelig!
Natta, svulstbaby.
Det har vært hyggelig,
men vi er ferdige.
Jeg vil nå åpne for noen spørsmål.
Ja.
Er du nervøs?
Jeg ville være gal om jeg ikke var det.
Ja, klart jeg er jeg nervøs, men også veldig entusiastisk.
Dette er historisk.
Denne operasjonen vil bli historisk.
Jeg kan ikke annet enn å være entusiastisk.
Utmerket.
Du kan være veldig stolt av deg selv.
Lukk igjen nå.
Hvor skal du?
Det du beskriver er syv forskjellige operasjoner,
alle med de vanskeligste teknikkene du har prøvd.
Hvor lang tid tror du hele operasjonen vil ta?
18 timer.
Noen timer til eller fra.
Oppfølgingsspørsmål.
Trenger du en ekstra turnuslege?
Ikke med mindre Edwards planlegger å forlate meg.
Skal du forlate meg, Edwards?
Nei.
Ja, der bakerst.
Får du hjelp?
Unnskyld?
Jeg bare...
Kommer du til å gjøre hele operasjonen selv,
eller kommer Derek, dr. Shepherd?
Jeg bare... Jeg bare spør.
Med tanke på alt, er dette lurt?
Bør du gjøre dette selv?
Det skal jeg, så...
Neste spørsmål.
Du må skanne meg.
Det er noe på gang. Jeg opplever symptomer.
Uskarphet rundt kantene, som små skylapper,
og det er mørkt...
Mørkere enn det burde være, tror jeg.
Ok.
Kom igjen.
- Bailey? - Hvor er dr. Herman?
Hun gikk ut. Hva trenger du?
Det er Glenda Castillo.
Jeg trenger Herman med en gang.
Glenda Castillos barn er dårlig,
og Glenda har høyt blodtrykk og viser tegn på hjertesvikt.
Vi må operere henne umiddelbart, så hvis du kan fullføre...
Hva gjør du?
- Hvorfor står du der? Jeg... - Arizona.
Herregud.
Tiden er inne.
Nå?
Jeg går og...
Gjør klar en OS.
Ok.
Er du klar for dette?
Amelia.
Jeg ordner en OS.
Informerer du pasienten?
Robbins.
Er operasjonen ferdig?
Ja.
Skjønner.
Klargjør Shepherd OS-en?
Ja.
Hvis jeg måtte gjette,
ville jeg si at svulsten har trengt inn i synsnervekrysningen.
Vognen min venter.
Litt privatliv, folkens?
Trenger du meg til noe, en pasient?
Ja.
Glenda Castillos barn har hydrops.
Moren speiler, og hun har hjerteinfarkt.
Blir visst en stor dag for oss begge.
Det du må gjøre først,
er å prøve å embolisere årene fetoskopisk.
Påse at blodtrykket blir stabilisert.
Hun har deg.
Amelia har deg.
Det er her du må stole på henne, ok?
Ikke gå inn uten å sjekke Glendas blodplatetall og kryssteste.
Det er her du må stole på henne, ok?
Alt klart.
Ikke la blodplatetallet komme under...
100. Jeg vet det.
- Vil du knytte meg? - Ja.
La oss gjøre dette.
Jeg har aldri brydd meg om å tenke på et liv etter døden.
Jeg har alltid tenkt på dette livet, hva jeg skulle gjøre med det.
Hvordan gjøre meg bemerket?
Vær sikker, vær rask. Du har ikke halvparten av tiden du tror.
Prøv å avsnøre blodkarene, men ikke vent for lenge.
Ikke vær redd for å ta avgjørelsen.
Hvis hun er våken, vil hun si for 15. gang
at du først skal redde barnet.
Hør på henne, la henne si sitt, og så gjør du det som må gjøres.
Jeg vet ikke om jeg takler dette.
- Jeg takler ikke dette. - Jo da.
- Nicole. - Det vil du.
La oss få deg inn nå.
Jeg ville pløye ny mark.
Jeg ville etterlate meg en arv.
Jeg ville at livet mitt, hjernen min, tilværelsen min...
Skulle bety noe.
Så, så, det ordner seg.
Amelia takler dette. Du takler dette.
Men noe jeg aldri egentlig tenkte over,
noe jeg aldri helt har forstått før nå, er...
Vent, Robbins.
Nei. Det våger du ikke.
Du sier det ikke, Nicole.
...at for å gjøre det, for å bli husket,
for å etterlate seg noe av betydning...
På tide å gå.
...må man dra.