När kroppen utsätts för skador reagerar dess försvar.
Vet du varför jag är bitter mot dig? Jag offrade allt för din skull!
Från det att hjärnan får veta att en katastrof har inträffat...
- Har du papper? - Till vad?
- Att skriva löften. - Jag har Post-It-lappar.
Vad vill vi lova varann?
...rusar blodet till de organ som behöver mest hjälp.
Blod flödar in i musklerna, lungorna, hjärtat, hjärnan...
Hjärnan fattar beslut åt resten av kroppen.
Möt faran eller fly.
Det ska skydda kroppen från allt ont...
...och insikten att skadan kan vara bestående.
Att älska varann även när vi avskyr varann. Att inte fly.
Vi kallar det... chocktillstånd.
Att välja barnskötare är svårt.
Man vill ha nån som passar. Vi får lära känna varandra och...
- Jag är rätt upptagen. - Absolut, det är därför vi är här.
- Vi har ambulanser på väg. - Ja. Jag har jobbat med läkare förr.
- Jag kan vänta i lobbyn. - Fint. Jag letar upp dig.
- Vem var det? - Min barnskötare, hoppas jag.
- Har ni skaffat barnskötare? - Ja, Derek stack.
Det kan vara 20 skadade.
- Många är nog barn. - Vad har hänt?
En kvinna körde av en bro med barn i bilen. Hon gasade-
- körde in i ett flertal fordon och svängde rakt ut mot vattnet.
- Polisen tror att det var med flit. - Med barnen?
Samarbeta med polisen och gör det ni ska.
Herregud... En galen mamma som dränker sina barn?
Hon kanske behövde en barnskötare.
- Vad för slags mamma gör nåt sånt? - Varför är det värre med mammor?
- Kvinnor är lika mordiska som män. - Är det nåt du vill berätta?
Sluta! Jag menar inte att man ska döda sina barn.
- Hej, dr Kepner. - Vi har patienter på väg. Raska på!
Förlåt.
- Jag berättade för Jackson om barnet. - Och jag skriker om barnamord.
- Varför sa du inget? Vet hon? - Jag vet inte. Knappast, va?
Om du fick veta att ditt ofödda barn skulle dö hade du inte jobbat.
- Vad har vi? - Tioårig flicka, Mia James.
Hittades medvetslös. Lillebror och mamma är på väg.
- Mia, hör du mig? - Var är mamma? Mår hon bra?
- Vi ska se. - Kör in henne.
Parker James, fem år, mindre skador i ansiktet.
- Var är min syster? - Hon är här.
Brooke James, föraren. Hon reagerar inte på tilltal.
- Lågt blodtryck, hög puls. - Är det föraren?
- Ja. - Kom igen!
Polisen vill förhöra henne.
- Sa de vad som hänt? Blev hon knäpp? - Vi vet inget än.
Hon har lågt blodtryck, lågt blodsocker och vätska i buken.
- Hon klarar inte en CT. - Vi får operera.
Hunt, föraren är i dåligt skick. Jag ringer operationssalen.
Jag letar efter min fru och mina barn. Brooke James, Mia och...
- Parker? - De sa att nån kört av bron.
Mr James, er fru ska opereras och barnen får vård.
Er fru var föraren. Hon körde av bron.
Va? Nej!
- Hon skulle inte göra nåt sånt. - Mr James, följ med oss.
- Hon skulle aldrig... - Vi är på väg.
Jag behöver 3D-bilder för att lära känna tumören.
- När får jag träffa läkarna? - När jag har pratat med dr Herman.
Bra. När blir det?
- Det är bara som ett stort stup. - Jag stal en journal.
Det är inget stup, det är fängelse.
Arizona, du räddar hennes liv. Eller: jag gör det, tack vare dig.
När du berättar det för henne kommer hon att bli glad.
I slutänden blir hon glad.
- Vill du att jag berättar? - Jag måste bara komma på hur och när.
Det är min tumör. Min tumör!
Var fick du tag på den och varför?
Du visade min tumör för andra utan mitt tillstånd.
- Jag behövde förstå. - Du stal bilder!
- Jag var tvungen! - Det är olagligt.
- Ni säger inget! - Jag kan ta bort tumören.
Jag vet inte vilka era läkare är. De är säkert skickliga-
- men de borde vara mer påhittiga och vidga sina vyer.
Er tumör är genial, men det är jag också.
Jag kan ta kål på den.
Jag ska operera.
Jag tror inte Kepner kan jobba i dag. Vi fick besked...
- April är här. - Va?
Ja, hon ska precis börja operera. Allt väl?
Ja, visst.
Nej, förresten. Stoppa henne.
- Avery, jag kan inte... - Hon bör definitivt inte operera.
Tro mig när jag säger det.
- Jag behöver fler kompresser. - Jag fixar det.
- Owen. - Grey. - Hur går det, Kepner?
Det är kaos, men vi fixar det.
April, jag byter av dig. Jag tar över.
- Varför det? - Jag tar över.
- April... - Jag klarar mig.
- Jag byter av dig. - Nej.
- Owen? - Vi fixar det här. Du kan gå.
- Har vi ett problem? - Nej.
Jo! Jackson är problemet, eller hur?
Han berättade för dig och ni bestämde åt mig.
- Jackson väntar på dig. - Jag jobbar.
April, jag tar över nu.
Är det en order?
- Jag ber dig. - Jag säger nej.
Då är det en order.
- En order, Kepner. - Okej.
- Du kommer att få så mycket skäll! - Och du, då?
Några blåmärken, men inget som ska opereras.
- Vilken resa. - Det var häftigt!
- Bilen körde rakt in i oss. - Och flög av bron, ner i vattnet!
Alla andra bilar körde in i varann, precis som i GTA!
- Fan, pappa lär bli arg. - Svär inte.
- Var är er pappa? - Du lär få utegångsförbud.
- Käften, rövnylle! - Du är rövnyllet.
Du ska vara så häftig, men du kan inte ens köra bil.
- Körde du? - Hur gammal är du?
- Arton. - Och jag är 25, rövnylle.
Tarmen är skadad.
- Bukspottkörteln måste nog tas ut. - Ja.
- Vad hände med Kepner? - Inget.
- Jaså? Du sparkade ut henne. - Hon ska inte operera.
- Det är... privat. - Min man lämnade mig. Jag är här.
- Va? - Har han inte mejlat? Han är i D.C.
- När hände det? - I går.
Ska du slänga ut mig också?
- Jackson sa inte vad som hänt. - Hennes man säger åt dig...
Det gäller deras barn. Det är illa.
- Bra. - Och sen började mamma köra fortare.
- Sa hon nåt? - Vi skulle hålla käften.
Sa hon så? Så säger hon aldrig.
Vi gjorde inte ens oväsen. Hon körde in i andra bilar-
- och sen åkte vi ner i vattnet och en brandman drog upp mig.
Man får ju inte säga "håll käften".
- Det är ingen fara. - Han har rätt. Du hade tur, Parker.
Du behöver bara en spjäla på armen.
Er dotter är lite groggy, men hon behöver bara några stygn.
Självklart, gör det som behövs.
- Dr Avery, får jag tala med er? - Ursäkta.
Hej! Om du vill kan vi...
- Låter du polisen höra en femåring? - De måste få svar.
Barnen dödades nästan av sin mamma. De är rädda och i chocktillstånd.
- Du är i chocktillstånd. - De borde inte ens vara här nere.
- Nu åker vi hem. - Har du sett patienterna?
Här finns folk som hjälper dem. Du måste...
Jag måste operera, men du fattar alla beslut åt mig.
- Jag försöker hjälpa dig. - Jaså?
Du går till Owen och ni bestämmer vad som är bäst.
Sen åker jag ut ur operationssalen. Det är inte till nån hjälp!
Berätta vad jag ska göra. Prata med mig, i stället för att fly!
Säg nånting, vad som helst! Jag försöker bara hjälpa dig.
Vill du hjälpa mig? Gå och sy ihop flickans sår.
Allt väl?
Nej.
Allt är inte väl.
Berätta vad era föräldrar heter. De måste veta var ni är...
- Fram med det, bara. - Säg inget! Du tiger som muren.
Dylan har förtjockad tarmvägg.
Det kan vara en mesenterialskada, men jag får göra ett titthål.
Nej, nej. Kom hit.
Vi måste in och kolla läget. Titthål är inte standard.
- Du kan missa nåt. - Han slipper ett stort ärr.
- Vi borde inte... - Vadå "vi"?
- Du deltar inte. Han är ett barn. - Du är ett barn!
Jag är barnkirurg, han är ett barn. Jag gör ett titthål.
- Jaså... Är det så det låter? - Ja.
Under tiden kanske du kan få reda på vilka föräldrarna är?
- Nu kör vi. - Du är en mur, Jack. Tig!
Okej, det borde motverka tamponad.
Tänk, vad mycket skada en kvinna kan göra.
Vi har arytmi i bädd sex. Kan du titta på den nu?
- Pojke eller flicka? - Va?
Eller vill ni inte veta? Jag hade aldrig klarat ovissheten.
Jag hade haft en lista på namn.
Det vore nog det svåraste, att välja namn.
- Bädd sex. En konsultation, nu. - Okej.
- Är Greg James kvar här nere? - Jag vill prata med dig.
Du har pratat med Jackson.
- Du såg nåt på mitt ultraljud. - Ja.
- Du såg nåt och sa inget. - Jag vet, jag...
Jag låg där och det var mitt barn, men du sa inget!
- Jag ville vara säker. - Du berättade för andra, utan vidare.
Du berättade för Jackson. Jag fick inte en chans!
Att du av alla människor skulle veta det före mig...
- Jag är ledsen. - Det ska du vara!
Mr James är en trappa upp.
- Operationssal 1. - Lämnade han över sina patienter?
- Säkert. Han skulle inte överge dem. - Eller sin fru och sina barn.
- Det är svårt att tro. - Han gjorde det.
Vill du ha nån att skylla på? Jag sa åt honom att åka.
- Klamrar. - Det var drogtestet.
- Hade hon tagit nåt? - Ingenting.
- Tusan! - Hur så?
Jag vill ha en förklaring till att hon sätter sin familj i fara.
Man vill tro att hon inte hade nåt val.
Pratar du med Cristina? Jag antog att ni hördes ofta.
Vi brukar höras fredag kväll här, lördag morgon där, över ett glas.
- I dag är det fredag. Tänker du ringa? - Jag har missat de senaste gångerna.
- Varför det? - Hon förutsåg nåt om Derek och mig.
Hon hade rätt, och jag vill inte att hon ska ha rätt.
Hon har alltså inga släktingar med diabetes.
- Hur är det med psykiska sjukdomar? - Undrar ni om hon är galen?
Nej, om nåt kan ha fått henne att...
Skada mina barn? Det skulle hon aldrig göra.
Jag trodde inte det, åtminstone.
Brooke... Hon har fullt upp.
Hon är trött, stressad och glömsk.
Hon har fullt upp med att köra barnen från skolan-
- till fiol och baseboll och se till att de är glada.
Jag jobbar för mycket. Jag vet inte.
Jag... Jag känner inte min fru.
Jag vet inget längre.
Jag lämnade dig ensam. Har du tagit min plånbok?
- Jag är ledsen för det jag gjorde. - Du förrådde mig.
- Jag litade på dig. - Shepherd tror sig kunna operera.
- Shepherd är ensam om det. - Vill ni inte veta om det finns hopp?
Robbins, vet du vad som är det värsta symtomet på dödlig cancer?
Det är hoppet. Det återvänder, gång på gång.
Mayo gav mig hopp med en fas III-studie. Bortkastat.
NYU hoppades på radiokirurgi. Det gick inte.
Barrow hade höga förhoppningar på cellgift och ablation. Icke.
Varje gång hoppet krossas äter det på en.
Till sist finner man tröst i det enda som är säkert:
Att sjukdomen kommer att bli ens död.
Be Shepherd hålla sitt hopp för sig själv. Eller köra upp det.
Då börjar vi med anastomosen.
Maken sa att hon inte har diabetes, men var utmattad och glömsk-
-och hade fullt upp med barnen.
Mammor som har fullt upp med barnen brukar inte vilja begå självmord.
Det är inte logiskt. Hon hade så lågt blodsocker.
Bukspottkörteln är kroppens avtryckare.
- Hennes bukspottkörtel var skör. - Maken sa att hon var glömsk.
Det är säkert en tumör. Insulinom.
- Det skulle ge ångest och förvirring. - Det skulle förklara allt.
Jag måste ringa dina föräldrar, Jack.
Du är rädd och tror att du ska få skäll.
Tro mig, ju längre du väntar, desto värre blir det.
Dina föräldrar är rädda och undrar var ni är.
De blir mer rädda för varje minut som går.
När de ser dig blir de så lättade...
Men all den där rädslan måste riktas mot nånting.
Den kommer att förvandlas till en brinnande ilska-
- som förvisar dig till en värld utan datorspel.
- Lita på mig, jag har också en son. - Jag är en mur.
- Ge mig din mobil. - Jag är sju. Har sjuåringar mobiler?
Jag försöker hjälpa dig. Om du inte samarbetar med mig-
- måste jag ringa socialen. Vet du vad det betyder?
Du vill alltså ta den svåra vägen? Då ringer jag dem.
Gör det du måste.
Jag stal en bil när jag var tolv. Jag kom inte ens två kvarter.
- Vad stoppade dig? - En container.
Första gången åkte en av backspeglarna.
Andra gången, soppatorsk. Tredje kom jag undan.
Fjärde... fick jag punka.
- Driver du med mig? - Nej.
- Blev det en femte? - Den bodde jag i.
- Jäklar! - Vad hände?
- Han blöder. Vi måste in. - Vi ville undvika det.
Vi har inget val. Vi måste in nu. - Skalpell. Skalpell!
Är du snart klar? Jag har två benbrott och en ryggskada.
Okej, vänta. - Jag räknar till tre först, okej?
Är du redo? Ett, två...
Det är bättre att inte veta. - Tar du en mitella?
- Vart ska jag, Kepner? - Jag sa det nyss!
- Vad är det? - Inget.
Jo. Det vet jag, för det brukar vara jag som ser ut så där.
- Jag vill inte prata om det. - Jag vill inte bli åthutad.
Du kan inte få barn, fast du så gärna vill.
Du vill bara ha ett barn, att älska och ta hand om-
- och den där kvinnan kastar sina friska barn från en bro!
Gör det inte dig förbannad?
Hur kan du låta bli att skrika över det hon har gjort?
- Hur kan det här vara rättvist? - April, April...
Patienterna väntar.
- Kommer min dotter att få ett ärr? - Jag var väldigt noggrann.
Det vore ett mycket litet ärr.
Det blir en ständig påminnelse. Mina barn...
- De har förlorat allt. - De har er.
Jag vet inte om det är bra. Jag missade det här.
Vad det nu var som hände Brooke...
Jag såg det inte.
Man oroar sig över allt, men jag var inte beredd på det här.
Borde jag ha förutsett det?
Hur skulle jag ha förberett mig på det här?
Varför bara ha en port?
Varje snitt ökar risken för att membranen spricker.
Robbins, ursäkta att jag stör. Jag skulle vilja ha ett möte med dig.
- Du, jag och April. - Hon är upptagen just nu.
- Självklart. - Jag menade inte nu, men snart.
Jag... Jag vill vara beredd på vad det nu är.
Vi måste veta så mycket som möjligt om vad vi kan göra.
- Jag letar upp dig. - Okej.
Mina vänner... Fostret med osteogenesis imperfecta.
- Jag förstår. Vet du vad du ska säga? - Ja.
Kom ihåg det jag sa om hoppet. Gör inte livet ännu tyngre för dem.
- Ta den här. - Robbins?
- Jag är klar. - Robbins!
Tittade de noga? Be dem göra om det!
- Jag gjorde det. Inget insulinom. - Ultraljud! Tumören finns här.
Den måste inte göra det. Hon var stressad.
- Det låter som nervsammanbrott. - Eller moderskap.
- Var är ultraljudet? - Folk får nervsammanbrott...
Owen, håll tyst.
Du kommer inte att hitta nåt.
Inte?
Ge mig din hand.
- Vad är det? - Det är litet som ett knappnålshuvud.
- Där är den! Jag visste det. - Bra jobbat, dr Grey.
- Edwards, assistera. - Okej.
- Ge mig din mobil. - Jag har ingen.
- Ge mig din mobil. - Den är Dylans.
Det här är inget spel! Din bror är svårt skadad.
Han ligger på operationsbordet och två läkare försöker rädda honom.
Det finns inga extraliv här. Det är inget spel.
När det är över är det över.
Han behöver sina föräldrar. Vad ska du göra nu?
Det är mitt fel.
Jag ville åka till glassbutiken och bad honom skjutsa dit mig.
Jag vill åka hem till mamma.
- Hon borde vakna snart. - En tumör?
Godartad, men den avger insulin, som ger växlande blodsocker.
- Och det ger... - Utmattning, förvirring, glömska.
Olyckan berodde på tumören. Den är borta nu.
Förlåt. Jag borde aldrig ha trott det.
Inte ens i en sekund.
Jag borde aldrig ha trott att du skulle skada dem.
- Klockan är fyra på morgonen där. - Jag sa åt Cristina att åka.
Det var det enda alternativet. Hon behövde åka.
Om hon hade stannat hade det blivit värre.
Det inser jag nu.
Hälsa henne från mig.
Robbins, lämna aldrig salen under ett ingrepp.
Ni har en chans, även om den är liten och riskfylld!
Mina vänner skulle ge allt för den, men ni kastar bort den.
Dr Grey? Jag är kvar!
- Lynn, barnskötaren. - Visst, ja!
- Förlåt. Du är kvar! - Ja.
Det är ingen fara. Berätta vad du behöver.
- Jag behöver hjälp med barnen. - Mer specifikt?
Jag behöver stöd. Mitt liv och mitt arbete är inte förutsägbara.
Jag behöver nån som förstår det. Som finns på plats-
- och förstår att om jag inte är där är jag tvungen att vara där jag är.
Jag behöver nån som tror på det och stöttar det.
Jag behöver en person...
...som är på min sida...
...och som tror på det.
Förlåt. Jag inser att jag måste verka galen-
- och det är jag faktiskt inte. Jag har bara haft en jobbig dag...
Nej, det är... Det är ingen fara.
Berätta allt.
Ser ni den mörkare linjen? Det är ett område med CSV.
Det gör det här möjligt. Om jag lämnar minsta cell-
- kommer tumören att återvända, så jag måste använda allt man kan.
Jag ger mig inte förrän allt är borta.
Chefen, vad säger du?
- Det är... invecklat och riskabelt. - Jag ser tre scenarier.
E Shepherd opererar och jag dör på bordet.
Två: Shepherd tar bort för mycket och jag vaknar som grönsak.
Tre och minst troligt:
Shepherd får bort hela tumören och jag vaknar levande och frisk.
- Har jag rätt? - Ja, men...
Hur långt kan tumören växa innan den inte går att operera?
- Nicole, vi måste göra det här nu. - Hur långt?
När den når synnerven och hypotalamus rör jag den inte.
Om du börjar blöda... Det vore för riskabelt.
Bra, då väntar vi. När den börjar hota synnerven och hypotalamus...
- ...kan du operera. - En farlig plan.
- En dum plan. - Det är planen.
Du får min tumör, du får min kunskap, jag får mitt liv.
Alla är nöjda.
- När kom föräldrarna? - Nyss.
Jag vill se om de kramar eller örfilar ungen.
- Du är en bra mamma. - Hur så?
Du var på mig hela dagen, så jag gjorde rätt.
Så har du gjort i åratal. Det är enerverande, men fint.
Tuck snattade för några veckor sen.
Jag fick veta det i går. Jag blev förbannad och skällde.
Ben hade redan tvingat honom betala. Jag visste ingenting.
Jag är så upptagen på jobbet att jag inte har varit med.
Hur ska jag uppfostra mitt barn om jag inte är där?
Jag snattade massor. Jag artade mig.
- Ta henne till IVA och gör blodprov. - Ja.
- Nästa? - Det var alla.
Kolla på tavlan. Alla är intagna eller utskrivna.
Det var minst 25 patienter här.
Du tog hand om allihop. Det var bra att du var här.
Du...
Vi har faktiskt en bra chans. Vi kommer att veta vad som väntar.
Vi kan ta reda på exakt vad det är och förbereda oss.
Arizona ska ge oss svar.
Jag har redan svar. Jag läste på hela natten.
- Jag har läst massor med fallstudier. - Jag med, men...
Det finns fyra typer av OI, med olika svårighetsgrad.
- Typ II och III är värst. - Jag pratar om vårt barn.
Jag med. Jag har tittat på mitt ultraljud.
I bästa fall måste vårt barn opereras gång på gång.
I värsta fall dör det strax efter födseln.
Jag behöver inte svar.
I dag behövde jag få göra nåt.
Jag behövde behandla människor som jag kunde hjälpa.
Minimera skadorna den galna kvinnan åsamkade andra.
Hon hade en tumör, visade det sig. Ett insulinom.
Det leder till kognitiva problem. Hon var inte ute efter att skada nån.
Hon hade... ingen kontroll.
Varför? Varför händer nåt sånt?
Varför ger Gud henne en familj och låter...
Varför låter Gud nåt sånt hända? Jag förstår inte!
Man kan göra allt rätt och det...
Varför?
Jag vet inte.
Jag vill inte att du kramar mig, för då börjar jag gråta-
- och om jag börjar gråta kommer jag aldrig att kunna sluta.
- Okej. - Okej...
Vad du än behöver... finns jag här.
Har jag sagt att det är en pojke? Vi ska få en pojke.
När chocken lägger sig...
När kroppen accepterar att skadan är skedd...
När den sänker garden...
- Är du där? - Nej, jag ska...
- Meredith? - Jag vill inte bråka mer.
- Inte jag heller. - Jag vill inte att du ska åka.
- Det är väl inte så här det slutar? - Jag vill inte det.
- Jag gör mitt bästa. - Jag med.
Min flight är försenad. Jag kan komma hem.
- Det är ett läskigt ögonblick. - Ska jag komma hem?
- Vad ska vi lova varann? - Älska mig, även när du avskyr mig.
- Att älska varann, oavsett. - Det är sårbart.
- Nej, åk. - Meredith.
Nej, på ett bra sätt. Åk.
Gör det du måste. Folk klarar sånt här.
Att inte fly. Ingen sticker, vad som än händer.
- Ja, folk gör det. - Åk och gör det du måste.
- Vi löser det här. - Vi klarar det.
- Okej.
Ring mig när du har landat. Och Derek...
- Ja? - Jag kommer att sakna dig.
Det här kan funka. Vi kan få det att funka.
- Är du kvar? - Meredith?
Meredith, du försvinner.
Derek?
Detta är för evigt.
Skriv på.
- Och nu? - Nu kysser jag bruden.
Chocktillståndet har skyddat oss.
Kanske räddade det oss.