Kirurgi er en solohandling.
Skal jeg ikke hjelpe deg?
Jeg klarer det.
Kom igjen.
Vi går til operasjonsbordet med en skalpell i hånden,
- og gjør det alene. - Har du skrevet talen ennå?
Nei, ikke ennå. Mer og jeg skal ut i kveld,
og hun skal hjelpe meg.
Isolasjonen kan begynne å definere deg.
For selv om du er omgitt av et team...
Så vodka skal skrive takketalen for Harper Avery?
Tequila.
...gjelder det egentlig din opplæring, dine valg,
din kunnskap, dine hender og dine sting.
Jeg blir med.
Til Joe's? Du jobber.
Nei, til Boston. I morgen.
Vi tar en overnattingstur.
Sjampanje. Romservice.
Jeg flyr i morgen tidlig,
går på seremonien og flyr tilbake med nattflyet.
Jeg blir borte i under et døgn.
Dette er den største dagen i livet ditt.
Har du klippet deg?
- Du bytter emne. - Ja.
Det kommer kun an på deg.
Du har jobbet nattskiftet i to hele uker, Alex.
- Hvor lenge kan du fortsette? - Jeg lever ennå.
- Når skal du si det til Robbins? - Når kan jeg?
Jeg opererer hele døgnet
og sover 20 minutter innimellom.
Du er rene dobbeltagenten. Det er faktisk ganske sexy.
- Hei, Robbins. - Vekk, Karev. Hun har fri.
Jeg skulle si at du er fin, men samme det.
Takk. Det er date-kveld.
Vi har hatt motsatte timeplaner i ukevis,
så hvis vi ikke tar oss tid til å spise et måltid sammen
og huske hvorfor vi er gift,
dreper vi hverandre.
Ikke tenk på det. Jeg tar meg av alt.
- Ha en fin kveld. - Takk.
Tusen takk. Du er fantastisk.
Hun aner ikke hvor fantastisk jeg er.
Jeg hører vi har et hundebitt her borte.
Dette er Jill og foreldrene hennes, Kyle og Nicole.
Hei. Jeg er dr. Avery.
Hun sier: "Hyggelig å møte deg."
Så hunden din bet deg? Det var ikke særlig snilt.
- Jill er døv også. - Ja vel.
Heldigvis er det ikke så dypt.
Og siden det er ansiktet, kan jeg sy med én gang.
Ingenting å bekymre seg for.
Han sier: "Ikke bekymre deg."
Det er bra. Akkurat her.
Vi kvitter oss ikke med hunden. Hun trakk ham i halen.
Han knurret for å vise at han ikke likte det.
Jeg vet at hun ikke kan høre.
Unnskyld meg, Kyle, har du og Nicole
vurdert et cochlea-implantat for Jill?
Ja, vi har snakket om det. Vi er ikke interesserte.
Hun passer perfekt.
Hun er i rett alder, sunn og frisk
og akkurat nå kan hun dra mest nytte av det.
Ja, jeg sa "nei." Det blir "nei." Vi er fast bestemte på det.
Greit.
Ser du? Du fikk henne til å kjefte.
Han sa ikke noe om at hun var syk.
- Du overreagerer. - Nei, beklager.
Vi forstår og respekterer beslutningen.
Vi skal lukke såret på veslejenta.
Dette er en vanlig komplikasjon etter reduksjon av magesekken.
Forbindelsene den forrige kirurgen laget har videt seg ut,
slik at magesekken og tarmene har blitt strukket.
Så det er egentlig som om jeg aldri hadde blitt operert.
Dr. Grey og jeg er sikre på at
vi klarte å gjenskape anatomien i reduksjonsprosedyren
til slik den var før utvidelsen.
- Har du noen med deg? - Nei.
Kona kjørte meg hit.
Hun var med første gang, så jeg sa hun kunne slippe dette.
Jeg klarer meg et par døgn på sykehus alene.
Du blir ikke alene.
Noen her kommer til å overvåke deg hele natten.
Hvil deg litt nå.
Med tanke på samsykligheten,
har han stor risiko for postoperative komplikasjoner,
og det betyr at en av oss må bli her hos ham i natt.
Der er her du tilbyr deg å gjøre det.
Jeg har på en måte planer.
Helnatten, Grey.
Det er erfaringen som tester deg mest
og lærer deg mest.
Og når du ser tilbake på karrieren din, husker du den best.
Jeg vet det, fordi jeg tok en på mandag kveld.
Det betyr at du er godt uthvilt. Perfekt.
God natt.
- Takk. - Kathleen.
Kan du finne dr. Shepherd og be ham hente barna i barnehagen?
Jeg tenkte vi kunne ta føringen når det gjelder genreseptorer.
Vi kan genreseptorer.
Derek?
Genreseptorer er grunnlaget vårt.
Si til Claesson at hvis han...
Selv når jeg forstår ham, forstår jeg ham ikke.
Utsatte du hjerneoperasjonen til Nova Jenkins igjen?
Jeg måtte. Må ta disse telefonene på Gdansk-tid.
Du henviste tre tilfeller til Cleveland forrige uke.
Det holder ikke, Derek. Folk kommer hit på grunn av deg.
Du jobber her fremdeles.
Det var du som overtalte meg til dette prosjektet.
Webber sier at du avlyste forelesningen.
Det er fjerde gang denne måneden.
Jeg vet at du må nedprioritere noe.
Men ikke operasjoner, og heller ikke undervisning.
Jeg tar meg av det.
- Hallo? Dr. Shepherd? - Ja. Et øyeblikk.
Forelesningene skal bli holdt
og sett opp operasjonen av Nova Jenkins til i kveld,
- så tar jeg meg av det. - Ja vel.
Dr. Shepherd?
- Dr. Shepherd? - Ja.
Dr. Grey ba meg minne deg på å hente barna i barnehagen.
Greit. Jeg tar meg av det.
Unnskyld, dr. Shepherd. Er du der?
- Ja, hei. Beklager. - Hallo? Dr. Shepherd?
Bradens beinmargsekstraksjon gikk veldig bra,
men han vil ha smerter en stund.
Du var kjempeflink, Braden. Vi er nesten i mål.
Kult.
Kan du forklare oss dette
- én gang til? - Ja.
For det høres fremdeles ut som du skal gi sønnen vår HIV.
Nei. Det er genterapi.
Braden mangler ADA-enzymet. Uten det, har han ikke immunitet.
Så for å gi ham det,
skal jeg levere det på et raskt reproduserende virus.
HIV-viruset.
Det vil spre enzymet helt til det utvikler seg på egen hånd.
Skal du injisere HIV i ham?
Nei, egentlig ikke.
De siste to ukene
har jeg jobbet med å deaktivere et HIV-virus genetisk.
HIV er som en hatt.
Det er viruset som teller.
Jeg har tatt av HIV-hatten, og har satt en enzym-hatt på det.
Jeg vet det høres motstridende og skremmende ut.
Men jeg tror det er hans beste sjanse.
- Vi stoler på deg. - Bra.
Vi stikker, vennen.
Går det bra?
Han sover antakelig resten av natten.
Drøm søtt, Brady-klumpen.
Drøm om reproduksjon av gener.
Eller kaniner.
Takk.
Hei. Hvorfor har du ikke skiftet?
Jeg kan ikke gå. Jeg må være barnevakt for en pasient.
Gi deg. I morgen blir alt forandret.
Jeg får ikke tid til å snakke med deg.
Jeg får det travelt med å være best.
Godt det ikke går deg til hodet.
Talen.
Takk folk og vær morsom. Folk elsker morsomheter.
Det finnes ikke noe morsomt i barn med HLHS.
Du er ingen hjelp.
Alex, dette er lykkekvelden din, for vi to skal ut og drikke.
Kan ikke. Jobber.
- Kepner? - Ja?
Glem det.
Greit.
Jeg ville bare se til dere før jeg drar.
- Barn, dr. Yang er her. Si hei. - Hei.
Beklager. Joe kjøpte nettbrett til dem, og det gjør dem dumme.
Jeg er alltid den slemme.
Det var en vits, Jon.
Jeg blir bare borte i et døgn,
så dere kan ringe dr. Hunt ved spørsmål eller problemer.
- Kos deg. - Takk.
- Hva sa jeg nå? - Ingenting, Jon.
- Ikke si "ingenting." Hva? - Ingenting.
- Du får gå hver dag. - På jobb.
Men du får en pause.
Så kommer jeg hit hver kveld etter jobben,
sjekker huset, gjør ærend og vasker klær.
Jeg leker med barna så du kan ta pause.
Leker med barna?
Du gir dem nettbrett, og så ser du på sport.
Vi bor på et sykehus.
Jeg kan ikke gå i hagen og kaste ball.
- Mamma, pappa. - Du kan gå, Sabine.
- Jeg må dra. - Greit.
Du kan gå når jeg er her, men du våger ikke,
- fordi bare du er ansvarlig. - Det sier jeg aldri.
Du sier aldri noe! Du gir små stikk!
Jeg får hodepine.
Og trekker deg som om ingenting skjedde.
- Kutt ut, Jon. - Folkens, dere må bare ta...
Pokker ta, Jon. Bare gå. Hvis du vil gå, så gå.
- Vi kan ikke gå noe sted! - Sett deg, Sabine.
- Jon, du må gå. - Hvor skal jeg...
Samme det, men gå nå.
Men det er urettferdig.
Karaoke er min greie. Dere kan ikke gå uten meg.
Vent. Er dette en karaokebar?
Det er en vanlig bar som tilfeldigvis har karaoke.
Hva er forskjellen?
Stor forskjell,
og det vet jeg, fordi karaoke er min greie.
Hvis det hjelper, kan ikke jeg gå heller.
Jeg har jobbet i 32 timer.
Jeg ønsker bare et varmt bad og en myk pute.
Hva med et glass varm melk, bestefar?
Du gjør narr av meg. Men det høres deilig ut.
Ut av hverdagsklærne og inn i uniformen, folkens.
Dere skal lære alt om fjerning av hippocampus.
Men du avlyste den forelesningen.
Ja, og det var dumt av meg.
Ikke bare er det et sjeldent inngrep,
men også det mest utsøkte og elegante en nevrokirurg kan utføre,
og det får dere se senere i kveld når dere assisterer meg.
I kveld?
Med mindre dere har noe bedre å gjøre
enn å kurere en ung dame for grusomme anfall, dr. Warren.
Nei.
Hei, Miranda.
Hei, kom og se på viruset mitt.
Kan ikke. Jeg trodde jeg skulle hjem,
men Shepherd gir oss en helnatt.
- Hva gjør du? - Ser på at viruset avkjøles.
Det er sprøtt.
Jeg fjernet nettopp stamceller fra beinmargen til Braden
og injiserte dem i dette deaktiverte viruset.
Jeg jobbet nettopp i 32 timer.
Jeg burde sove, men jeg jobber.
Mens du er her selv om du ikke jobber.
Du burde gå hjem
og sove. For meg.
- Jeg skal bare se på. - Gå og legg deg!
"Grenser eksisterer bare for å flyttes.
"Jeg er takknemlig for muligheten til å få flytte dem.
"Jeg er også takknemlig for anerkjennelsen."
- Hvordan var det? - Fint.
Litt skrytete.
Den skal være skrytete. Jeg vinner en pris. Min tur?
Ja, jeg har veldig stødige hender.
Skrytete.
- Hva gjør du her ennå? - Hei...
Mye rart skjedde.
Er alt bra med hodet ditt, Ivy?
Ja, bare hodepine. Den kommer seg.
Jon og Sabine hadde en kjempekrangel.
Jeg kastet ham ut, og hun kjøper kaffe nede.
Jeg prøver å distrahere barna.
Drikkekompisen min må jobbe,
og jeg må skrive talen min.
Kan du hjelpe meg?
Hei, Frankie. Jeg får ikke sove.
Vil du leke gjemsel?
- Kan jeg? - Et kvarter.
Vent.
Kalte du på meg for å høre talen din?
Kanskje.
Kom an. Du kan ikke ha det så travelt.
Der er han. Du burde skamme deg.
Ikke kjeft på ham, Chelsea. Han gjør sitt beste.
Nei. Nova, du er snill.
Men altfor føyelig, og du sier ikke dette, så jeg gjør det.
Hun er syk, og du bare kødder med henne.
Setter opp operasjonen og avlyser. Setter opp og avlyser.
Hun har ikke spist på to dager og har hatt tre anfall de siste seks timene.
Du har helt rett.
Beklager at det har vært så vanskelig, men vi skal operere.
- Når? - I kveld.
Operasjonsstuen er ledig 01.30, så det er egentlig om morgenen.
- Virkelig? - Virkelig.
Endelig.
Der ser du.
Sånn går det når man har mot.
01.30. Det er mange timer til.
Ikke tenk på det, dr. Warren. Jeg ble kalt til akutten.
Vi har mye å gjøre før den tid. Bli med meg.
- Stakkars bestefar. - Det går bra.
Hva skjedde?
Blodtrykket faller og pulsen er rundt 130.
Nasogastrisk sonde er klar.
Han har indre blødninger, enten fra restene eller fra stiftingen.
Aktiver blodoverføring.
Ring operasjonsstuen og si at vi kommer.
Gi meg en turnuskandidat. Jeg trenger ekstra hender.
Ingen er tilgjengelige. Alle er med dr. Shepherd.
Han er ikke engang på sykehuset.
Jo. Han har en operasjon oppsatt.
Hvor i helvete er barna mine da?
Jeg er ikke ufølsom overfor døvekulturen eller noe.
Jeg skjønner bare ikke...
Jeg skjønner ikke at foreldre
ikke vil at barnet skal få oppleve å høre, hvis de har mulighet.
Hva er det? Er du uenig?
De er foreldrene, ikke vi.
Men var det vårt barn, ville hun fått implantat for tre år siden.
Mener du det?
Ja.
Sånn helt uten videre?
Hva om jeg følte det annerledes?
Gjør du?
Ja.
Ja vel.
Ikke gjør det.
Ikke avvis følelsene mine. Meningen min teller.
Jeg er halve dette forholdet.
Det er mitt barn også, og det får ikke cochlea-implantat.
- Nei vel. - Det er viktig at
de tar del i de døves fellesskap, som forresten anser døvhet
for å være en velsignelse og ikke et handikapp,
istedenfor å bare velge operasjon.
Unnskyld. En velsignelse?
Hva skjedde?
Ivy fikk høy feber,
og har også pustevansker.
- Er alt i orden, mamma? - Ikke nå, vennen.
Kan jeg fortsette å leke?
Ja da. Bare hold deg i nærheten.
Jeg bestiller en operasjonsstue og tar en biopsi straks.
Du bør ringe Jon og få ham tilbake hit.
Hvorfor det? Hva skjer? Hva er galt?
Jeg tror Ivy avviser hjertet.
Denne resten er helt strukket.
Prøv mobilen hans igjen.
Jeg utfører en gastronomi for å fjerne intraluminalt blod.
Fortsett overføringen til blødningen er kontrollert.
Suging. Laparatomivatt.
Mer suging.
Hei, du har kommet til dr. Shepherd.
Legg igjen beskjed, så ringer jeg tilbake.
Derek, barnehagen er stengt,
barnevaktene har ikke hørt fra deg
og ingen svarer hjemme.
Hvor er barna våre, Derek?
En ringbrist medfører nesten alltid at dura mater revner.
Dere må passe på at det ikke blir verre.
Kom inn hit og hjelp til med å trekke tilbake, Murphy.
Du må se hvor du skal mens du trekker ut.
Denne mannen omkom for fem minutter siden, dr. Shepherd.
Ja, men det er en god mulighet til å lære av en ordentlig hjerne.
- Det virker litt rart. - Hvis du mener herlig når du sier rart.
- Dr. Shepherd? - Ja.
Dr. Grey er på operasjonsstue 3 og må snakke med deg.
Hvor er telefonen min? Hvor er labfrakken min?
Tretti sekunder.
Bare 30 sekunder.
Du gulpet over hele den fine kjolen min, ikke sant, Bailey?
Jeg avlyste reservasjonen.
Shepherd skylder oss en tjeneste. Sa han det?
Ja, noe med å ta Sofia en helg
så vi kunne reise bort. Jeg skal bruke det.
Kan du holde ham, Callie? Han sikler.
Ja. Her.
Hei! Se på det, Bailey.
Ja, hei. Hallo. Ja, hei.
Se på det.
Herregud. Du glemmer hvordan det er å ha en så liten en.
Hvordan klarte vi det før?
Vi hadde Mark. Jeg savner Mark.
Jeg savner ham også.
Og tre er mange. Jeg tror vi må stoppe etter jeg får den neste.
Hva mener du med etter at du får den neste?
Jeg mente "vi." Jeg sa "jeg" fordi jeg skal føde det.
Skal du? Jeg visste ikke at vi hadde bestemt det.
Jeg visste ikke at det var noe å bestemme.
- Utrolig. - Fantastisk.
- Motbydelig! - Edwards.
- Beklager, dr. Shepherd. - Ikke beklag til meg.
Beklag til mr. Quaid.
Beklager, mr. Quaid.
Det er greit.
Det er ekkelt. Dødsekkelt.
Hei, doktor.
Har du funnet ut hvordan du får jævlene ut av skallen min?
Ja. Det blir et forsiktig, veldig presist rykk.
Jeg!
Må jeg snakke godt om taperne?
For jeg har fem minutter.
Jeg vil ikke kaste dem bort på folk jeg ikke kjenner.
Det er vanlig høflighet.
Du er nervøs.
Jeg vet du tror jeg har det travelt,
men jeg kan ordne det hvis du ikke vil være alene.
Men det vil jeg.
Tror du at du kommer til å tape?
La meg dra alene.
Jeg oppdaterer familien.
Kom igjen. Ikke vær pysete.
- Jeg er ikke pysete. - Du er litt pysete.
Saksen har kun vært borti områder med ikke-kritisk funksjon.
Risikoen for ytterligere skade er minimal.
Så sett i gang. Trekk den ut.
Vent.
Greit, årer intakte. Vær så god.
Hun går ingensteds, for Guds skyld.
Dr. Shepherd, kan jeg gå inn?
Takk.
Greit.
Det var litt voldsomt.
Godt jobba, frøken Hulk.
Forvent stor blødning og krasjlanding i kraniet.
Midt i trynet!
Ikke ditt, dr. Shepherd.
Irrigasjon.
Nova Jenkins er klargjort for operasjon.
Flott. Jeg har litt mer å gjøre med mr. Quaid.
Men dere kan gå og spise og drikke.
Vi sees på operasjonsstuen om cirka åtte minutter. Fort.
Derek.
- Beklager. - Hvor i helvete er barna mine?
Ikke gjør det!
Ikke gå når jeg er midt i en setning.
Kan vi bare legge oss?
Jeg kan ikke sove nå
som du bevisst ignorerer mine ønsker og overbevisninger...
Om hva da? Vårt fiktive barn? Det er irrelevant.
Det er usannsynlig at vi får et døvt barn.
- Det er ikke poenget. - Hva er poenget?
Du synes de er dumme.
Du synes de er dårlige foreldre,
fordi de tenker annerledes enn deg.
- Det har jeg aldri sagt. - Du dømmer dem!
- Du synes de er latterlige. - Hvorfor krangler vi?
Fordi det betyr at du synes jeg er latterlig også!
Vent nå litt. Hva?
Erstatt "cochlea-implantat" med ordet "dåp,"
"bibelgruppe"
og "bønn."
Og si at dette ikke har noe med oss å gjøre.
Kom igjen. Svar.
Hvor er du, Joe?
Ivy er på operasjonsstuen. De tror hun avviser hjertet.
Jeg finner ikke Frankie. Hun forsvant.
Du må komme tilbake. Ring så snart du får beskjeden.
Finner du ikke Frankie?
Vet du ikke hvor hun er?
Hva?
Pass opp.
Hun gjemmer seg vanligvis et sted her borte.
Fant deg.
Fant deg, Frankie!
Våkne.
Våkne, Frankie!
Vent litt, Braden. Rygg.
Venstre. Stopp.
Rygg.
Høyre.
Vent. Rygg.
Pokker.
Frankie!
Vet du hvor hun er?
Nei, kameraet zoomet ikke inn romnummeret.
Hun er i et lintøykott.
- Hvilket? - Vet ikke.
Det.
- Pulsen er svak. - Få henne i en seng og overvåk.
Ivys biopsiprøve er på vei.
Frankie har hjertesvikt. Karev og jeg tok EKG.
Det er ikke pacemakeren. Hun trenger en hjertepumpe.
Disse barna er som kirurgiske dominobrikker. Vi gjør henne klar.
Karev klargjør henne. Når går flyet ditt?
Spiller ingen rolle.
Tre timer?
I tre timer ante jeg ikke hvor barna våre var.
Jeg hadde hånden inni magen på en fyr,
- og alt jeg tenkte på... - Jeg sa jeg tok meg av det.
Du sa du hadde dem.
Jeg trodde det. Jeg måtte operere. Jeg måtte undervise.
Hunt og Webber sa jeg sluntret unna.
Du sluntret unna dette.
Hvis du plasserer barna våre et sted, må du fortelle meg det.
La oss bare roe ned et øyeblikk
og tenke på at barna har det bra.
Jeg glemte bare å ringe. Nå har jeg en operasjon å utføre.
De har det bra. Zola sover.
Og Bailey sluknet som et lys.
Nei, jeg vet ikke hvorfor Derek ikke sa det til deg.
Ja.
Ingen problem. Når som helst.
Greit. Ha det.
Jeg ville aldri bare antatt at du ikke ville bære fram barnet vårt.
Du sa: "Jeg orker ikke et tap til. Det er for tøft."
Jeg tok det som et "nei."
Og jeg var redd for å gjøre deg trist ved å spørre deg igjen.
Det var et år siden.
Da skjedde det mye, og kanskje jeg har forandret mening.
- Har du? - Vet ikke. Kanskje.
Hvis det gjør deg lykkelig, gjør det meg lykkelig.
Ja. Men synes du jeg burde?
Med denne fremgangsmåten går vi rett nedover til hippocampus.
Spørsmål?
Stopp. Vent. Her. Vi senker farten litt.
Nå skal hver av dere etter tur
få stå ved siden av meg ved mikroskopet.
Den som står ved mikroskopet skal stille ett spørsmål.
Du først, Ross.
Hvor er bestefar?
Samme det. Mer mikroskoptid på oss.
Godt poeng.
Jeg tror du overdriver betydningen her.
Gjør jeg? For det er slik jeg er.
Dette er kjernen som definerer meg.
Det vet jeg. Jeg elsker deg likevel.
Tusen takk for at du elsker meg likevel,
på tross av min tro og mine overbevisninger,
som jeg faktisk holder høyere enn alt annet.
- Du vrir på det jeg sier. - Og du ignorerer det jeg sier!
Du aksepterer verken den jeg er eller det jeg tror på.
Du tolererer det. Du dømmer.
Du dømmer troen min fordi du ikke har noen.
Jeg har tro på medisin og på å hjelpe folk.
Det er ikke tro! Tro er å tro på noe du ikke ser.
Kan du bare innrømme det? Du synes det jeg tror på er latterlig.
Fordi det er det! Ja!
Din Gud er som et hypotetisk døvt barn.
Ikke-eksisterende.
Beklager.
Det betyr ikke at jeg ikke respekterer deg.
Herregud, jeg synes bare...
Jeg synes bare synd på deg.
Du vet ikke hvordan du tror på noe
du ikke kan ta på eller føle, og det...
...er så trist.
Så du har medynk med meg.
Ja.
Det har jeg virkelig.
Vi burde legge oss.
Ser ut som Frankies hjertepumpe har god flyt.
- Enig. Send sondene. - Greit.
Tioprolin. Start protamin, takk.
- Er du her ennå, Alex? - Nattskift. Er du her ennå?
Ja, vi er tydeligvis alle her ennå.
- Er talen ferdig? - Nei, jeg tar den på sparket.
Det er snålt. De har bestemt seg.
Navnet ditt står trykt på et papir i en konvolutt.
Ja. Jeg trodde alltid jeg kom til å lese om at du vant prisen.
Trodde ikke jeg kom til å operere med deg kvelden før du vant.
Når jobbet vi hele natten sammen sist?
Tredje året?
Herregud. Se på oss nå. Du har to barn.
Du er i ferd med å vinne en Harper Avery. Og Alex...
- Trist. - Hold kjeft. Jeg har mine egne greier.
Hvilke greier?
Lyver. Tristere.
En privat praksis er interessert, og jeg tror jeg sier ja.
- En privat praksis? - Er dette rumpehull-fyren?
Jeg har jobbet litt svart der, tatt noen skift
for å se om jeg likte partneren.
Ikke si det til Robbins. Og jeg er super.
Og jeg er super her om natten.
Jeg er super hele døgnet, men kan ikke si det til noen.
Privat praksis? Hvorfor i all verden vil du det?
Fordi stipendet mitt utløper, og det er mye penger.
Jeg har ingen rik familie som du,
og vinner antakelig ikke en Harper Avery snart.
- Det er sant. - Sug deg.
- Kanskje hun gjør det. - Kanskje? Sug deg.
- Synes du ikke dette er dumt? - Nei!
For vi velger ikke film eller middag.
Dette er større.
- Ja, det føles riktig. - Ja vel.
- Det føles rett å slå mynt. - Greit.
- Det føles besluttsomt. - Greit.
Så blir det kron,
blir jeg gravid og bærer vårt barn,
blir det mynt...
Blir jeg gravid og bærer vårt barn.
Greit?
Og uansett hva det blir...
- Er det slik vi gjør det. Greit? - Greit.
- Fint.
Nei! Gjør det du!
Beklager.
Jeg vil ikke.
Du gjorde det forrige gang, og det var så vakkert.
Jeg vil bare ikke. Jeg vil at du skal gjøre det.
- Er det fælt? Er jeg fryktelig? - Nei, du er ikke fryktelig.
Kan du gjøre det? Vær så snill. Vent nå litt. Vil du?
Veldig gjerne.
Vi kan slå mynt om det.
Er alle tre på transplantasjonslisten?
Jeg er redd for det.
Ivys biopsi bekrefter at hun avviser hjertet.
Men vi behandler henne med anti-avvisningsmedisin.
Frankie fikk hjertesvikt.
Jeg satte inn hjertepumpe for å hjelpe hjertefunksjonen.
Vi har ringt UNOS og satt både Ivy og Frankie på transplantasjonslisten.
Sammen med Link. Herregud.
Vi begynte dagen med én på listen, men tre?
Skal vi ringe Jon for deg?
Han har ikke tatt telefonen én gang i kveld,
og jeg har fylt opp svareren med beskjeder.
De sier at syke barn ødelegger ekteskap.
Vi snakket om det, men trodde aldri det ville skje oss.
Men vi trodde ikke noe av dette ville skje,
skje med oss.
Er det slik det ser ut?
Er han borte?
Det er her det blir vanskelig å se.
Hva med en selvstående sårhake?
Ikke med nøkkelhullsinnsnitt.
Da kan de fremre årehinnene skades og resultere i hva da?
Infarkt i den indre kapselen og tilstøtende basalganglier.
Edwards, trekk deg tilbake. Wilson, kom frem.
Søren.
Hvordan vet vi om pasienten har fått cerebralt infarkt?
Vi vet det ikke før hun våkner.
Bra. Og hvilke symptomer ser vi etter med en lesjon her?
Kontralateral hemiplegi,
øvre tetranopsi og amnesi.
Greit, Wilson, du er ute. Murphy, din tur.
- Jeg hadde rett. - Ja.
Men ingen liker en bedreviter.
Vi har en bløder.
Jeg må se inn der, Murphy.
Nei! Ikke klemmen!
Hva sa jeg, Murphy?
Beklager. Det var bare...
Det var instinkt. Hånden bare kom.
Ta et skritt tilbake.
- Beklager. Går det bra? - Vær stille.
- Dr. Shepherd... - Jeg sa vær stille!
Vet de hvor vi er?
Jeg ga grundig beskrivelse.
Håper ikke du mister flyet på grunn av denne drosjen.
Herregud.
- En pasient har ventrikkelflimmer. Jeg... - Gå og redd et liv.
- Greit. Lykke til. - Takk.
Kanskje vi skal ringe drosjesentralen og sjekke...
Det går bra, Owen.
Det er ikke trafikk så tidlig. Jeg har ikke bagasje.
Jeg har tid.
- Du må gå også. - Nei, jeg kan vente litt.
Kjedekollisjon på motorveien.
Du kan ikke ignorere det.
Jeg vil se deg dra.
Jeg blir bare borte i 24 timer.
Dette er ikke noe glamorøst farvel.
Jeg tar drosje. Jeg kan dra selv.
- Sikker? - Owen.
Gå.
Ja vel.
- Knus til. - Greit.
Sykepleierstasjonen. Ja.
Dr. Warren, vi har et vaktrom til dette.
Jeg hørte dr. Shepherd opererte med dere hele natten. Hvordan gikk det?
Pokker!
Ungdom.
Nova, kan du høre meg?
Hvorfor svarer hun ikke?
Nova?
Blunk hvis du forstår meg.
Nova.
Er...
...det...
...greit at jeg bare sier "ja"?
Eller er blunking medisinsk nødvendig?
Det funker for meg.
Jeg kan blunke også.
Uten problemer.
Så alt er bra her.
Dr. Murphy er ansvarlig for den postoperative behandlingen,
og gir deg en nevrologisk sjekk hver time.
Nå trenger du bare å hvile.
- Høres bra ut. - Bra.
Leger gråter ikke i korridoren.
Vi har trappeoppganger til det.
Beklager. Jeg er bare så lettet.
Ja, du var heldig i dag.
Ingenting galt skjedde, men det kunne det.
Og da ville det vært din feil.
Så husk den følelsen, den "hva om?"
Ikke lettelsen.
Så gjør du ikke den feilen igjen.
Nei.
Hva gikk jeg glipp av?
Sabine?
Vennen.
Jeg er lei meg.
Jeg er så lei for det.
Jeg sovnet. Jeg var rett utenfor.
Jeg gikk for å roe meg ned meg i bilen
og sovnet, så døde telefonen og jeg skulle aldri ha gått.
Jeg skulle ha vært her hos deg.
Du skulle ikke vært alene.
Jeg er lei meg.
Jeg er så glad i deg.
Jeg er så lei for det.
Jeg vet ikke hvordan du klarer det.
Hvordan du kan være dobbeltagent.
Har jeg jobbet én natt,
føler jeg meg hul og skranglete.
Får du det?
Den hule skranglingen?
Alex.
Det går bra.
Nei, vi har nok magnetisk resonans.
Vi trenger ikke flere grupper på magnetisk resonans.
UCLA har det.
Jeg ringer deg tilbake.
Beklager.
Jeg burde ha ringt deg.
Jeg sluntret unna.
Dette kan ikke sluntres med.
Nei. Ingenting katastrofalt har skjedd ennå, men det kan det.
Vi sjonglerer for mye.
Noe må endre seg.
- Sier du at det må bli meg? - Nei, Meredith.
Jeg sier bare at noe må endre seg.
Jeg vet det. Jeg vet bare ikke hva.
Ikke jeg heller.
Men jeg vet at
du må ta deg av ungene i dag.
- Kan du gjøre det for meg? - Selvsagt,
og jeg skal oppdatere deg om posisjonen hver time.
- Det behøver du ikke. - Nei, men jeg gjør det.
Ja vel.
Hvem er det?
April?
Kan jeg være her en liten stund?
Du hadde rett!
Jeg fikk en god natts søvn. Sov som en stein.
Sto opp i morges.
Laget arme riddere med bacon.
Kandisert bacon, for sikkerhets skyld.
Fikk til og med lest avisen.
Nå skal jeg sjekke viruset mitt,
som også har sovet godt, takket være deg.
Og nå kan du gå og sove.
Yndlingsteen din står på benken.
Jeg fikk faktisk skvist inn en lur.
Så jeg føler meg bra.
Jeg skal assistere Torres i en skulderutskiftning snart.
Jøss, rene Supermann.
Tusen takk.
Unnskyld meg. Dr. Yang?
Dr. Robert Bonocore. Cleveland-klinikken?
Ja, nervestimulatoren for epilepsi. Så hyggelig å møte...
Jeg er en stor fan. Enorm, faktisk.
Jeg har lest alt arbeidet ditt om rørene.
- Virkelig fascinerende. - Tusen takk.
- Du er Cristina Yang. - Ja.
Hvordan går det med fase 2?
Vi venter alle på å få kloa i det.
Jeg forstår at du fremdeles er kardiotorakisk stipendiat.
- Ja. - Når er du ferdig?
Alle spør sikkert om det.
Det må være fantastisk å bli nominert så ung.
Er du i slekt med dr. Tara Yang?
Vi var romkamerater på UPenn. Hun var så morsom.
Jeg er dessverre...
Ser ut som tiden er inne.
Gratulerer. Vi sees der inne.
- Takk. - Hyggelig å møte deg.
Unnskyld meg.
Flott.
- Cristina? - Jeg har tabbet meg ut.
Jeg vil ikke være her alene. Du burde være her.
Og vi burde være fulle. Hvorfor er vi ikke fulle?
Jeg vil ha Owen her også. Han kunne holdt vesken min og sagt...
Herregud. Og bedt meg ta på deodorant.
Jeg glemte deodorant og nå stinker jeg og...
- Hvor er du? Ved bordet? - Vet du hva?
Glem det. Det går bra.
Kirurger er opplært til å klare seg alene,
å være soloartister
og uavhengige, både i og utenfor operasjonsstuen.
Men sannheten er at vi er aldri alene.
Hva?
Owen.
Takk.
Jeg er ferdig med talen. Jeg har den her.
Det tok meg seks timer i et midtsete med en miniflaske med dyr tequila,
men den er høflig og ikke skrytete.
Jeg tror du vil like den.
Vi står på skuldrene til dem som kom før oss.
Kirurgi er den modigste og mest fryktløse av de legende kunstarter.
Vi står side ved side med kollegene
som har støttet oss, forberedt oss...
Harper Avery-prisen berømmer
dem som har overkommet hindringer,
endret retningen
og oppfunnet fremtiden
for hvordan vi lever, leges og blomstrer.
Kirurgene i dette rommet definerer medisin på nytt
for de neste generasjonene.
...for øyeblikket enhver kirurg lever for...
Så det er en stor glede å annonsere årets vinner.
...når det til sist gjelder din opplæring, dine valg
din kunnskap, dine hender og dine sting...
Harper Avery-prisen går til...
...når det kun gjelder deg.
Dr. Ronald Myers, Johns Hopkins sykehus.