La oss se om kanskje...
Helvete.
Leger mener aldri å drite seg ut.
Helvete, helvete, helvete. Helvete!
Sikker på at jeg ikke skal be...
Nei. Vi har ikke tid.
Gjør én feil, og det utenkelige skjer.
Kan jeg hjelpe deg?
Ja, har du vanlige strømpebukser?
- Vi kan ikke gjøre det. - Vi må. Pads!
- Vi har ikke... - Det blåser jeg i! Vi lukker.
0 Vicryl. 0 Vicryl, nå.
Var det utydelig? Hvorfor ser du forvirret ut?
Hva med disse? De er populære. De skimrer.
Nei. Ikke noe skimmer.
Ingen fotløse tights eller sære, små tåsokketing.
Jeg vil bare kjøpe en helt vanlig strømpebukse.
Jeg pleide å kjøpe dem i matbutikken.
De kommer i små plastegg!
Det er det jeg trenger! Er det virkelig så vanskelig å skjønne?
Vi gjør det ikke med vilje. Vi vil ikke såre noen.
Men noen ganger gjør vi det. Noen ganger gjør vi feil.
Jeg beklager.
Og når vi gjør det, er vi lei for det.
Det var upassende.
Jeg er under stort press akkurat nå, og jeg har en stor dag i morgen.
Vet du hva? Det går bra.
Disse er fine.
Jeg tar alle sammen.
- Virkelig? - Ja. Bare slå det inn.
Selv de med rhinstein?
- Selv dem. - Ok.
Men å være lei for det betyr ikke noe.
Ikke nå lenger.
Ingen unnskyldning i verden betyr noe nå.
FOR EN MÅNED SIDEN
Kartlegging av hjernen er fortsatt upresist.
Men dette bringer oss ett skritt nærmere.
Dr. Torres og jeg har hatt stor suksess så langt,
og derfor
går vi fra en animert hånd til en robothånd.
Hun står der oppe.
Beklager, sir. Har du gått deg bort?
- Beklager. Jeg ser etter dr. Torres. - Ja. Hei.
Flott. Du er saksøkt.
Elsker det dere gjør her, forresten.
Robothender. Kult.
- Hvem er det fra? - Travis Reed?
Travis Reed, snowboarderen?
Han må ha ny hofte. Jeg sa at du er rett valg.
FIRE MÅNEDER SIDEN
Vent. Hvordan kjenner du ham?
Det var i andreåret mitt. Han var min første solo klaffeoperasjon.
Seks måneder før han plutselig dukket opp
og vant alle gullmedaljene i half-pipe.
Jeg tror det er klaffen min som gjør utslaget.
Hjertet hans er min Mona Lisa. Ikke ødelegg det.
Unnskyld meg. Hvor er bodydekoreringsstasjonen?
Det finnes ingen.
Men det finnes en margaritadekoreringsstasjon.
- Hva? - Lime.
- Hva slags babyfest... - Salt.
...har ikke bodydekorering?
Jeg har bestemt hva jeg vil lage.
En stjerne og en måne, og det skulle stå "McDreamy".
- Skjønner? Søtt, hva? - Unnskyld meg.
Er det tid for gavene snart? Jeg må sette meg.
- Føttene mine er som pølser. - Kom igjen, Mer.
Se på henne. Hun er gravid og stråler.
Med pølseføtter.
- La oss få barn. - Hva?
Vent. Mener du det?
Vi har hatt det så tøft siden ulykken,
og ville det ikke vært fint
å ha noe nytt og fint å tenke på?
Jo. Men...
Og jeg kan være gravid denne gangen.
Da blir bare én av føttene våre pølser.
Arizona...
Vil du?
- Ja! Herregud, ja! - Ja?
Du virker glad.
Jeg er glad. Jeg er veldig, veldig glad.
Han er mye penere i virkeligheten.
- Han signerte brettet mitt. - Han signerte BH-en min.
- Ja, signer gipsen min. - Det er de også.
Cristina Yang!
Du ser bedre ut hver gang jeg ser deg.
Dump mannen din. Stikk av med meg.
- Kom igjen. Har du ikke kjæreste? - Vi har en avtale.
Jeg kan flørte med sexy leger som har hatt hendene i brystet mitt.
Det er en veldig kort liste.
- Hei, jeg er Travis. - Hei.
Er du orto-guden?
- Callie Torres. Foretrekker "gudinne". - Akkurat.
Klar til å lage en ny hofte til meg?
Han må kunne gjøre dette.
Ser du? Akkurat der.
Kan en ny hofte gjøre det?
Og viktigere: Kan han gjøre det i desember?
OL-kvalifiseringen nærmer seg.
Du nevnte en kollisjon i fjor?
- De sa det ga meg artritt. - Han kan ikke ta gull med artritt.
Jeg vil ha Peterson-leddet.
En kompis av meg har det.
Han var tilbake på fjellet på kort tid.
Det er det jeg trenger.
Ok.
Selv om jeg er enig
i at en ny hofte er det riktige alternativet,
har jeg aldri brukt Peterson.
Jeg tror ikke at du eller teamet ditt vil at du skal bli min første.
Hun har et godt poeng.
Jeg var Yangs første klaffopperasjon. Det gikk bra.
Jeg var førstemann til å ta triple cork i en konkurranse.
Nå er det standard.
Du er den første ortopeden som skapte brusk av ingenting.
Grunnen til at vi er dem vi er, er at vi ikke er redde for å være først.
Jeg skal gjøre research. Jeg skal lære det jeg kan.
Jeg lover ingenting.
Jeg er ikke redd. Du vil si ja.
For hundrede gang: Nei.
Jeg vil ikke innrømme uaktsomhet.
De er villige til å kalle deg "ansvarlig ikke-part."
Jurybetalinger er alltid større enn forlik på forhånd.
- Hvis dette går til helvete... - Tror du det vil det?
Det oppstod en mindre komplikasjon
fordi vi trodde pasienten hadde utviklet lungeembolus.
Postoperative infeksjoner er en allment kjent risiko.
Og det er der du vil miste juryen.
De vil bare høre store ord de ikke forstår.
Og det de vil se,
er at du gjorde en feil og pasienten måtte betale.
Nei, det var ikke en feil, Greg. Jeg vil ikke inngå forlik.
- Ok. - Ok.
Og det er ting du må huske i morgen.
La juryen se ansiktet ditt. Bruk dress.
Mørk, ikke lys. Skjørt, ikke bukse.
- Få smykker, hæler, strømpebukse... - Strømpebukse?
Profesjonell, men feminin.
Har du fortsatt gifteringen?
- Ja. - Bruk den.
Juryer liker gifte kvinner med familier.
Det vil stå vann foran deg.
Drikk det med måte.
Du kan ikke gå på do før dommeren ber om pause.
Jeg har ikke strømpebukse.
Jeg må handle.
Skylte du ned? Jeg hørte ikke noe.
Og vask hendene! Vi må snart gå!
Beklager at jeg er sen. Det var kø.
Det går bra. Hun er klar.
Hun var det, til hun måtte ha
den lilla kjolen istedenfor hjertekjolen.
Så måtte hun på do, men hun ville ikke ha hjelp.
Sofia!
Du bør nok sjekke at alt er i orden.
- Går det bra med deg? - Aner ikke.
Jeg vet du skal ha Sofia i kveld,
men hvis det er lettere for deg å være litt alene
eller hvis du helst ikke vil være alene,
bare si fra,
så gjør vi det du trenger.
Ok, takk.
- Hva er det? - Ingenting.
Du har på ringen.
De sa jeg skulle.
Lykke til i dag.
Takk.
- Er du klar? - Ja.
Unnskyld meg. Ingen kommentar.
Greg. Greg!
Trekk unna.
- God morgen. - Hva gjør du her?
Vi skal være her på skift.
Vi vil du skal ha minst én person med deg i retten
hele tiden.
Jeg sloss med Bailey om det første skiftet.
Hun slår ganske hardt til å være så liten.
- Unnskyld oss! Takk. - Dr. Torres!
Jeg klarer ikke å svelge. Jeg er så tørr i munnen.
Du klarer dette. Jeg sitter like bak deg. Ok?
Vi er her oppe.
Callie?
Helvete!
Alle reiser seg.
Skulle gjort det om jeg kunne.
Helvete.
Denne saken er om en mann dere antakelig kjenner
i hvert fall av omtale, Mr. Travis Reed.
Jeg kom så fort jeg kunne. Nefrektomien tok lang tid.
Hva gikk jeg glipp av?
De er fortsatt på åpningsinnleggene.
Han har holdt på en stund.
Han satser på folkelig sjarm, og juryen sluker det rått.
Å sitte i juryen i en i feilbehandlingssak
er ikke lett.
Jeg vet ikke med dere, men jeg er ikke lege.
Jeg kom meg knapt gjennom biologi på videregående, så...
Men dere vil få et lynkurs
i ortopedisk medisin og postoperative infeksjoner.
Og dere vil få høre ord som "pseudomonas" og "emboli".
Ikke la det skremme dere.
Det eneste som betyr noe, er bevisene.
Det er en del av bevisene. Hva prater han om?
Og bevisene i denne saken handler om
16 dager forrige vår.
Og vi vil vise
at dr. Torres sa ja til å utføre en operasjon
hun ikke fullt ut forsto.
Vi vil vise at dr. Torres gjorde en serie dårlige beslutninger,
som kostet Mr. Travis Reed, en lovende, frisk OL-utøver,
beina.
Og vi vil vise at alt dette startet
med én skjødesløs feil under operasjonen.
Implantatet er på plass. Alt ser bra ut.
Nå må jeg bare skylle...
Hjertefrekvensen hoppet til 150.
Problemer med ventileringen. Øker oksygen til 100 %.
Helvete. Kan være PE. Vi må avslutte.
Vi lukker. Skylling, takk.
Vent, vi mangler en svamp.
- Tuller du? - Vi kan ikke lukke før vi finner den.
Tallene synker. Går over til manuelt.
Den er sikkert på en eller annen sko.
Den er ikke her.
Vil du jeg skal be om røntgen?
Det tar for lenge. Han kan gå i sjokk.
Blodtrykket er 70 over 40.
Helvete, helvete, helvete.
Sikker på at jeg ikke skal be...
Nei, vi har ikke tid.
- Vi lukker ham. - Det kan du ikke!
Vi må. Pads.
- Vi har ikke... - Det blåser jeg i. Vi lukker ham.
0 Vicryl.
0 Vicryl, nå. Nå!
Vent, vent, vent.
Sier du at dr. Torres visste at hun etterlot en svamp i Mr. Reed,
men blåste i det?
Nei, selvsagt ikke, men...
Men hun etterlot med viten og vilje en svamp.
Pasient hadde liten tid igjen. Han ville ha...
Det er et ja eller nei-spørsmål. Takk.
Etterlot hun en svamp med viten og vilje?
Ja.
Sønnen min går på college. Flink gutt.
Jeg besøkte ham forrige måned,
og dere vil ikke tro svampen jeg så i vasken hans.
Det er umulig å si hva som vokste på den.
- Protest: Irrelevant. - Tas til følge.
La oss gå til neste gang du så Mr. Reed.
To uker senere.
Og hvordan hadde han det da?
Gikk det bra? Hadde han kommet seg etter operasjonen?
Han hadde en infeksjon.
Hei sann.
Travis, jeg hører at du har feber.
39,5. Jeg skulle akkurat til å starte.
Han er glovarm. Han vil ikke spise. Jeg måtte tvinge ham til å dra hit.
- Hvordan føler du deg, Travis? - Jeg har hatt det verre.
Dr. Torres, kan du høre på dette?
Ja.
Ok.
- Er det en bilyd? - En liten en.
Travis, jeg skal bare se på operasjonssåret, ok?
Jøss.
"Jøss"? Hva betyr det?
Whitney, jeg vil ikke at du skal bli redd.
Såret ser infisert ut.
Så skal gå inn og fjerne alt sammen, ok?
- Ja. - Ok.
Gi ham vankomycin og klindamycin. Skaff meg en operasjonsstue straks.
Hva med bilyden?
Kan infeksjonen ha nådd hjertet?
Tilstanden er stabil.
Først må vi ta ut leddet, ok?
Vi har ikke råd til forsinkelser.
Ok. Skal jeg tilkalle Yang?
Er hun ikke tilgjengelig i løpet av 5 min.,
må hun vente til etter operasjonen.
Vi må ta kverken på denne infeksjonen
før den sprer seg videre.
Jeg vil ikke gjøre en OL-utøver til en dørstopper.
Infeksjonen går gjennom fascia
til protesen.
Skyll her før vi går videre.
Det er puss i acetabulum.
Helvete!
Leddet kan ikke reddes.
Jeg må fjerne hele greia.
- La ham være uten hofte? - Enn så lenge.
Det er eneste måte å få renset det fullstendig.
- Osteotom og klubbe? - Det høres ganske ille ut.
Post-operative infeksjoner er vanlige. De inntreffer stadig vekk.
Er det din profesjonelle oppfatning?
- Ja. - Jeg forstår.
Og etter din profesjonelle oppfatning
er det også vanlig
at post-operative infeksjoner resulterer i doble amputasjoner?
- Skjer det også stadig vekk? - Nei, men...
Ingen flere spørsmål.
Det er urettferdig. Du lar meg ikke snakke ferdig.
- Det holder, dr. Wilson. - Men jeg må forklare...
Ett ord til, og du utviser forakt for retten.
Si at jeg har med en reserve.
Gudskjelov.
Hei. Beklager. Jeg kommer tilbake senere.
Nei. Det går bra. Jeg bare...
Jeg må sitte der og høre på den fyren.
Og jeg kan ikke reagere, for da vil jeg virke usympatisk eller smålig.
Men hvordan kan jeg la være å reagere?
Han er fryktelig. Og han får meg til å virke fryktelig.
Jeg tror jeg har noe som vil muntre deg opp.
Sofia tegnet dette i bilen i morges.
Hun sa det er en manet og en regnbuehavfrue.
Jeg vet ikke hva som er hva.
Men du bør få den.
Og når du føler for å skrike,
kan du se på maneten, og det vil roe deg ned.
Jeg er overrasket over at du er her.
Takk.
Jeg bør komme meg tilbake. Herregud.
- Callie? - Ja?
Er du sikker på at du vil ha rhinstein-sommerfugler i retten?
Det er jo ditt valg. Det er et merkelig et.
Men mange liker sommerfugler, så...
Ja.
De er søte.
- Hva? - Hva?
Tuller du?
Ikke mer latterlig enn veto mot alle under 190.
Vi velger ikke sæddonor utfra musikksmak.
Vel...
Se. Denne er søt.
Supersøt.
- Han ville lagd supersøte babyer. - Ja!
Ok. Her...
Han droppet ut av college.
- Pass. - Pass.
Ok. Jeg er tom.
Dette er en matematiker med doktorgrad.
Og han løper maraton.
Bilde?
Ok.
Jeg liker fortsatt Ivy League-poeten.
- La oss... - Intelligent og kreativ.
Ok.
- Tror du jeg vil like å være gravid? - Ja. Det er topp.
Bortsett fra kvalmen. Og strekkmerkene.
Og tissingen. Og søvnmangelen, utmattelsen.
Og ingen alkohol.
Ingen alkohol?
Jeg vil savne deg mest av alt.
Arizona?
Du kommer tidlig.
Jeg trodde du sa du skulle levere henne etter middag.
- Pappa. - Mija.
Du nevnte rettssaken som om den var uviktig.
Det er aldri uviktig.
Vet du hvor mange ganger jeg har blitt saksøkt?
Jeg har advokaten min på hurtigtast.
Han er veldig god. Teknisk sett er metodene lovlige.
Du hadde ikke behøvd å komme helt hit.
Selvsagt måtte jeg det. Vesla mi er i trøbbel.
Men først, hvor er barnebarnet mitt?
Kom igjen nå. Abuelo trenger en klem.
- Ikke si at hun sover alt. - Nei.
Hun er ikke her.
Arizona kommer med henne om en time.
Nå skjønner jeg ikke. Hva er det som skjer?
Vi har gått fra hverandre. Hun var utro. Det har vært ille.
Jeg vil ikke snakke om det.
- Når skjedde det? - For noen måneder siden.
- Hvorfor har du ikke sagt noe? - Jeg ville ikke snakke om det.
Jeg kjempet så hardt for å få deg til å akseptere oss.
Mamma har ikke snakket til meg siden bryllupet, og jeg...
Jeg gifter meg visst med folk som er utro.
Det er patetisk.
- Jeg er patetisk. - Nei.
Da O'Malley var utro mot deg, var jeg klar til å slå inn tennene hans.
Jeg slår ikke en dame, men jeg kan arrangere det.
Jeg kjenner folk. Det er bare å si fra.
Nei, pappa. Herregud.
Ja vel.
Se på meg.
Mija, se på meg.
Ingenting ved deg er patetisk.
Ikke hat meg.
Jeg vet jeg sa jeg skulle lage middag,
men jeg har fortsatt mye jobb igjen.
Så hvem vil ha pizza?
Hei, vennen. Hvor er mamma?
- Callie? - Ja. Hei, jeg er hjemme!
- Er alt i orden? - Callie!
Er alt i orden?
Vi skal ha barn.
Puppene mine var såre, så jeg tenkte kanskje,
men jeg er bare en dag over tiden,
og jeg trodde ikke det ville vises på en test så tidlig.
Vi skal ha barn!
Hei.
Hei, kjære baby.
Dr. Hernandez til onkologi.
Vi må være raske. Jeg vet at alle har det travelt.
Callie, du kan ikke være her.
Jeg vet det. Jeg vet at jeg er inhabil.
Jeg ville si noe før dere begynner.
Travis Reed saksøker både meg og sykehuset.
Jeg vil ikke inngå forlik, men det bør sykehuset.
Som eier og styremedlem
vet jeg hvor vanskelig det var å få stedet på beina igjen.
Jeg vil ikke sette det i fare på grunn av meg.
Hva sa juristene?
De sa vi burde inngå forlik nå, raskt og stille.
- Hva om vi ikke gjør det? - Blir det rettssak
og han får medhold, kan vi skylde millioner
eller vi kan inngå forlik for mye mindre.
Hvis det blir rettssak, risikerer vi konkurs igjen.
Bare om vi taper. Det er en annen side av dette.
Om Callie ikke forlikes, bør kanskje ikke vi gjøre det heller.
Nei. Jeg var der.
Jeg så hva som skjedde med denne pasienten.
Han har en sterk sak. Vi bør inngå forlik.
Og det burde Callie også.
Dr. Yang, hva slags forhold har du til Travis Reed?
Travis kom til meg for seks år siden med bicuspid aortaklaff.
Jeg skiftet ut klaffen
og har tatt meg av hjertebehandlingen hans siden.
Og det var du som henviste ham til dr. Torres.
- Stemmer det? - Ja.
Hvorfor det?
Hun var den beste ortopeden jeg visste om.
Var? Fortid?
Mener du ikke at hun er den beste lenger?
Det er vegetasjoner over hele klaffen.
Hvorfor tilkalte du meg ikke før?
Vi hørte ikke bilyden før i morges.
- I morges? - Ja.
Se på det. Du visste at han var hjertepasient.
Bekymret dette deg ikke?
Jo, selvsagt. Det er derfor du er her.
Hva skal vi gjøre?
Infeksjonen tærer på graftet.
I beste fall kan jeg gå inn, rense det og reparere det.
I verste fall trenger han ny klaff.
Dr. Torres, du må se på dette.
Jeg endret kompresjonsstrømpene og så dette.
Beinet er grått og kaldt. Jeg finner ikke puls.
Hvor er Whitney?
Jeg ba henne spise lunsj før Travis våknet.
Du må finne henne
og si at Travis må opereres igjen.
Ok.
Jeg må ta en embolektomi på beinet.
Nei. Jeg må fikse hjertet hans.
Det kan gjøres senere. Dette må gjøres nå.
- Det er senere alt. - Han har mistet blodtilførselen!
Det er åpenbart emboli.
Og hvor tror du det kommer fra?
- Det infiserte hjertet. - Cristina...
Hei, hei, hei!
Jeg kan høre dere langt nedi gangen.
Kan du be Callie la meg gjøre jobben min?
Be Cristina la meg gjøre min.
Om jeg ikke prøver embolektomi, kan han miste beinet.
Han kan leve uten et bein, ikke uten et fungerende hjerte.
Hvis du tar hjertet i morgen,
gir det ham en ekstra dag med antibiotika.
Han blir mer stabil, og hjerteoperasjonen blir tryggere.
Cristina, det er Travis Reed vi snakker om.
La meg prøve å redde beinet hans.
Dr. Torres utførte embolektomi den ettermiddagen.
Mot dine ønsker?
Vi hadde en profesjonell uoverensstemmelse.
På mitt kontor,
om en kollega ropte så høyt til meg
at man kunne høre ham langt nedi gangen,
ville det være mer enn en uoverensstemmelse.
Det ville være oppsigelsesgrunn.
Vi brenner for arbeidet vårt.
Til slutt var jeg enig med dr. Torres, hjerteoperasjonen kunne vente.
- Du var enig? - Ja.
- Du ble ikke presset til det? - Protest.
Jeg vet det.
Embolektomien kunne ikke gått bedre.
Beinet hadde fått tilbake farge
da jeg så ham i går kveld.
Hva er temperaturen hans?
Han hadde feber i natt, men de hvite blodcellene var stabile.
Ja vel.
- Hva er det som skjer? - Travis?
- Hva er det dere ikke forteller? - Hva er i veien?
Hva i helvete er galt med beina mine?
- Taper vi saken? - Det er for tidlig å få panikk.
Vi har ikke presentert vår side.
Der er hun.
Richard! Du burde ikke være her.
Det sa jeg også, men han insisterte.
Det er et mirakel at jeg er her. Kepner er en fryktelig sjåfør.
Hvordan går det?
Du visste at det var ille.
Beina hans var svarte. Jeg visste at det ikke var bra.
De skar dem av den kvelden.
Var det noen tegn til
at dr. Torres var det minste bekymret for amputasjon?
Nevnte hun at det var en risiko?
Nei. Men hun var bekymret for det.
Hun var bekymret for betydningen for omdømmet hennes.
Hva snakker hun om?
- Hvorfor sier du det? - Jeg aner ikke.
Jeg hørte henne i gangen. Hun visste ikke at jeg kunne høre.
Hva sa hun?
Hun sa: "Jeg kan ikke være legen
"som gjør en OL-utøver til en dørstopper."
Ro i salen!
Skal vi banke på?
Det er åpent hus på søndag. Vi kan komme tilbake da.
Det er husker.
Og basseng! Callie, det er et basseng!
- Jaså? - Ja.
Jeg kan se for meg at vi leker med jentene i den hagen
og har piknik og leker på huskene.
Hvorfor tror du det blir en ny jente?
Kom igjen.
Kan du legge vekk den greia i 5 sekunder
og se på dette stedet?
Jeg vet det, bare et øyeblikk.
Jeg følger opp de tyske testene av Peterson-leddet.
Jeg ber dem om å sende meg dataene.
De vil ikke gi fra seg noe før det er utgitt.
Det er forsøket verdt.
Sånn, sendt.
Nå kan du vise meg huskene.
Ok.
- Gikk det bra? - Ja.
- Går det bra? - Det går fint.
Det går fint.
Sverger du å si den hele og fulle sannheten,
- og ikke noe annet enn sannheten? - Ja.
- Hei, Travis. - Hei.
Jeg har lyst til å begynne med snowboard.
Jeg har faktisk kjøpt et brett, Burton Blunt.
- Kjenner du til det? - Det er et godt brett.
Det finnes bedre nybegynnerbrett.
- Hvilken skostørrelse har du? - 47.
Du bør kanskje se på et ekstra bredt,
så tærne ikke går for mye over.
Litt gjør ikke noe, men for mye kan skape motstand.
- Og det er negativt? - Vel...
Protest. Hvor er dette på vei?
Jeg konsulterer en snowboardekspert
om et snowboard.
Hvem bør jeg stole på,
denne fyren eller gutten i butikken?
Kom til poenget, Mr. Hamilton.
Travis, da du møtte dr. Torres,
spurte du henne om en bestemt type ledd?
Peterson-leddet. Jeg hadde hørt at det passet for idrettsutøvere.
Raskere rekonvalesens, bedre bevegelighet.
Så du spurte en ekspert på leddutskiftning
- om et ledd? - Ja.
Stemmer det at dr. Torres aldri hadde
operert med denne slags ledd før?
- Det stemmer. - Men du gikk videre likevel.
Hun sa hun hadde gjort mye research.
Hun sa hun følte seg trygg.
Så du stolte på at hun brukte sin ekspertise til å gi deg råd
og sørge for at du var trygg.
Mens det du fikk, var en mislykket operasjon,
infeksjon, en ny operasjon, en hjerteoperasjon, og...
Se på deg nå.
La meg dra opp teppet.
Hvorfor det? Så du skal slippe å se på dem?
Det er ingenting der.
Er det henne?
- Hei, Travis. - Be henne gå.
Jeg vil ikke se henne. Jeg vil ikke snakke med henne.
Jeg tok med litt informasjon om støttegrupper.
Prøv å få ham til å gå.
Og på baksiden
står navnet på en dyktig ortopediingeniør...
Be henne gå.
Jeg stolte på henne.
Jeg stolte fullstendig på henne, og...
Jeg skjønner at folk lever uten bein, og at det ikke er verdens ende,
men det er enden på min verden.
Jeg har stått på snowboard siden jeg var 5.
Jeg stjal kantinebrett på skolen
og kjørte ned oppkjørselen hjemme.
Snø eller ikke, det var det samme.
Det var det eneste jeg gjorde for moro. Det ble jobben min og hele min verden.
Nå er det alt. Familie, venner.
Uten det vet jeg ikke hvem jeg er.
Og nå er det borte.
Det er bare borte.
Og det er dr. Torres' skyld.
- Du føler det veldig sterkt. - Det er ikke bare en følelse.
Jeg vet det. Hun sa det.
Innrømmet hun at det var hennes skyld?
Ja, det gjorde hun.
Den dagen hun skar av beina mine, kom hun inn i rommet mitt,
hun hadde grått.
- Hun sa hun var lei for det. - Protest!
Det er ulovlig å bruke en leges beklagelse som bevis på skyld.
Dette handler ikke om beklagelsen.
Det handler om alt det andre hun sa.
Jeg tillater det.
Travis, jeg vet dette er vondt, så ta den tiden du trenger.
Hva annet sa dr. Torres?
Hun sa at om det var noens skyld, var det hennes.
Hun sa det aldri burde ha skjedd.
Hun sa at om hun kunne endre på ting, ville hun gjort det.
Var det nøyaktig det hun sa?
Ja.
Ingen flere spørsmål.
Vi hadde det så moro i dag. Stor klem.
- Glad i deg. - Jeg vet det.
Ok, vennen. Vi ses snart.
Faren din gjør meg litt nervøs.
Ja, du bør nok gå nå.
Definitivt gå nå.
- Ha det! - Ha det!
- Ha det. - Ha det!
Takk for at du ikke sa noe til henne.
Hadde ikke barnebarnet mitt vært der,
tro meg, da ville jeg sagt mye.
Ikke begynn. Jeg må snart i retten.
Jeg må vitne i dag, og jeg er...
Din mor og jeg har vært gift i 38 år.
- Tror du det har vært enkelt? - Ikke si det.
Tror du ikke vi har hatt problemer?
Ikke gjør det. Ikke sammenlikn. Ikke.
Hva skjedde med "god mann i en storm" -tullet hennes?
Det er ikke riktig.
Hun skulle vært her hver dag for å fikse det.
Det er ikke sånn.
Ikke? Visst pokker.
Hun såret deg, og nå er hun for feig til å se deg i øynene.
Nå stikker hun av og svikter familien.
Hun stikker ikke av, ok? Jeg kastet henne ut.
Det var mitt valg å skilles.
Så bare la det ligge, ok?
- Valgte du å oppløse familien din? - Pappa, ikke nå.
- Prøvde dere å finne ut av det? - Pappa.
Jeg visste hva jeg gjorde.
Jeg gjorde omfattende research på Peterson-hoften.
Jeg snakket med teamet som oppfant den.
Alle var enige i at Travis var en ideell kandidat.
Og operasjonen? Den var uten problemer?
Snittet og plasseringen av protesen var perfekte.
Hva var ikke perfekt?
På slutten av operasjonen
falt oksygenmetningen,
og hjertet slo veldig raskt,
som er veldig farlig.
Vi trodde han kunne ha blodpropp i lungene,
så det var avgjørende å avslutte raskt.
- Og det var da du lot svampen være. - Ja.
Og jeg ville gjort det igjen.
Pasienten var i livsfare.
Jeg mente at svampen ikke kunne skade leddet.
Jeg tok en beslutning, og jeg hadde rett.
Det var riktig beslutning.
Så du lot svampen bli med vilje. Det var ikke en tabbe.
Du var ikke uforsiktig eller distrahert.
Sørg for at blodtrykk og metning holder seg stabile.
Og gi meg røntgenbildet. Jeg vil finne den svampen.
Greit.
Du kom ikke til timen vår.
Helvete!
Jeg er så lei for det.
Operasjonen tok lang tid. Jeg glemte det. Hvordan gikk det?
Jeg vet at ultralyden kun viser en klump nå,
men likevel.
Fikk du et bilde av klumpen?
Det er ikke noe bilde.
Og ingen hjerteslag.
Hva?
Hun tok ultralyd og lette og lette.
Men det er ingen hjerteslag.
Mistet vi barnet?
Jeg husker dagen klart og tydelig. Jeg var ikke distrahert.
Ja, det var andre ting som foregikk.
Alvorlige ting.
Men det er jobben min å prioritere pasienten, og det gjorde jeg.
Jeg var ikke fokusert på noe eller noen andre
enn pasienten.
La oss snakke om embolektomien.
Dr. Yang ville ta hjerteoperasjonen først.
Du ville jobbe med Travis' bein.
- Ja. - Hvorfor det?
Foten hans var grå,
som er et tegn på at beinet begynner å dø.
Jeg ville gjenopprette blodtilførselen.
Når det blir svart, er det ingenting vi kan gjøre.
Ifølge dr. Yangs forklaring
ville hun operere først
fordi infeksjonen hadde spredd seg til Travis' hjerte,
og sendte emboli eller blodpropper ut i kroppen hans.
Og hun visste
at hjertet ville fortsette med det til det ble reparert. Så...
Lager du mat?
Litt.
La oss si at du lager mat,
og olje tar fyr på kjøkkenet.
Det sprer seg til gardinene.
Hva gjør du? Slukker du oljebrannen?
Eller slukker du i gardinene?
Hvilken katastrofe takler du først?
Hadde jeg ikke behandlet embolien, ville Travis garantert mistet beinet.
Jeg valgte hvilken katastrofe jeg skulle takle først.
Jeg kan ikke tro at du vil krangle om dette nå!
Jeg vil ikke krangle. Jeg prøver bare å fortelle hva jeg føler.
Jeg har det også fælt. Ok? Det var ikke bare ditt barn.
Jeg vet det.
Vi...
Vi behøver ikke prøve igjen med én gang.
Vi kan vente litt før vi prøver igjen.
- Nei. - Vi...
- Nei. Du skjønner ikke. - Hva da?
Jeg takler ikke flere tap, Callie. Jeg takler det ikke!
Jeg kan ikke tenke på dette nå.
Det er for vanskelig!
Hva mener du?
Vil du ikke ha et barn til?
Svar meg.
Jeg vet ikke.
Jeg må se til pasienten.
- Be henne gå! - Travis...
Jeg vil ikke ha henne her. Spark henne ut, Whit, nå!
Jeg kan ikke gjøre det selv. Så få henne ut herfra!
Hva feiler det deg? Hvorfor gjør du ikke noe?
Nå holder det!
Whitney, gå til familierommet og ta deg noe å spise.
Vi trenger litt tid alene, ok?
Ikke våg å la dette gå utover henne.
Du er såret og sint,
og det har du enhver rett til.
Men det er ikke Whitneys skyld.
Hvis du vil la det gå utover noen,
la det gå utover meg. Jeg takler det.
Vil du ha noen å skylde på? Skyld på meg.
Kom igjen. Kjeft så mye du vil.
Dette skulle aldri ha hendt deg.
Og hvis jeg kunne endre ting på magisk vis,
så skulle jeg gjort det, tro meg.
Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre noe.
Jeg skulle ønske jeg kunne fikse dette.
Jeg prøvde. Jeg prøvde virkelig.
Jeg er så lei for det, Travis.
Jeg er så fryktelig lei for det.
Ja, jeg ba om unnskyldning.
Jeg forsto hvordan Travis hadde det.
Jeg opplevde det samme med min kone.
Hun mistet beinet i fjor, og det har endret oss.
Det har kostet oss på måter jeg ikke engang kan fatte.
Jeg ønsker ikke at noen skal oppleve det.
Og nå skjedde det med pasienten min.
Selvsagt var jeg lei for det.
Det er jeg fortsatt.
Jeg er utrolig lei for det som skjedde, Travis.
Det gjør meg menneskelig. Det betyr ikke at det var en forsømmelse.
Og hvis jeg ikke kan føle noe for pasientene uten å bli saksøkt,
så må jeg vel bare bli saksøkt,
for det er den jeg er.
Det ber jeg ikke om unnskyldning for.
Pappa, vi er hjemme.
Han er vel fortsatt i parken med jentene.
Hvor lang tid tror du det tar før juryen kommer tilbake?
Jeg vet ikke. Kan være dager, noen ganger uker.
Hva er det?
Jeg tror det er fra testene med Peterson-hoften.
Jeg trodde jeg ikke hørte noe fra dem.
"Vedlagt er dataene du ba om.
"Men vennligst merk at vi har stanset testene.
"Det har vært fem tilfeller av infeksjoner
"forårsaket av pseudomonas-bakterier.
"Vi har sporet kilden til Peterson-leddet."
Når er det stemplet?
Tre uker før Travis' operasjon.
Jeg må fortelle dem om dette.
Det ville ikke jeg gjort. Du har ikke holdt noe tilbake med hensikt.
Du har ikke opptrådt uansvarlig eller ondsinnet.
Du baserte deg på den informasjonen du hadde.
Det var force majeure.
Brevet falt bak bokhyllen.
Det kunne like gjerne blitt borte i posten.
- Men det gjorde det ikke. - Uhell skjer. Det er jobben.
Dette skjedde hjemme hos deg, ikke i operasjonsstua.
Jeg var distrahert. Jeg var ikke oppmerksom.
Jeg burde ha fulgt opp da jeg ikke hørte fra dem.
Du har dårlig samvittighet etter det som skjedde,
og det ville alle hatt.
Den konvolutten er ikke en magisk kur. Beina hans vil ikke vokse ut igjen.
Men den kan påvirke en jury.
Den kan få dem til å endre mening om deg,
og det kan gjøre slutt på karrieren din.
Ikke på grunn av forsømmelse
eller fordi du gjorde noe galt.
Men fordi du har dårlig samvittighet? Fordi du føler skyld?
La oss ikke blande følelser og fakta.
Fakta er at du ikke gjorde noe galt.
Jo, det gjorde jeg.
Hei.
Ok. Takk.
De har en kjennelse.
Vi har alle gjort ting vi ikke er stolte av.
Jeg forstår det.
Jeg vet at ingen er perfekt.
Men hvordan skal man leve med det?
Hvordan skal man stå opp hver morgen og møte verden,
med vissheten om at du kunne gjort det bedre?
At du burde ha gjort det bedre?
Er det nok å være lei for det?
Kan en unnskyldning faktisk lege sårene?
Lindre smerten?
Kan den rette opp skadene vi har forårsaket?
Jeg tror ikke det, pappa.
Det er ikke nok. Selv om hun sier unnskyld...
Dere er gift. Dere ga løfter. Det kan man ikke glemme.
Hvis det blir vanskelig, jobber man hardere.
Dere har jo barn sammen.
Hun var utro.
Jeg var utro mot moren din.
Hva? Unnskyld meg, hva?
For lenge siden. Vi var unge. Jeg var dum.
Men moren din klarte å tilgi meg.
- Hvorfor? Hvorfor gjorde hun det? - Hvorfor?
Fordi hun mente at vi var sterkere enn én tabbe.
Jeg takker Gud hver eneste dag for at hun trodde det.
For ellers ville jeg ikke ha hatt deg.
38 år. Vi har delt et liv.
Og det hele begynte etter den ene tabben.
Det ordner seg kanskje ikke for deg og Arizona.
Kanskje dere ikke klarer å fikse det.
Men hvordan kan dere vite det om dere ikke prøver?
Et øyeblikk!
Hei...
Du kommer ikke med flere puter.
Du gjorde noe impulsivt, og du tenkte på deg selv.
Det virket riktig da,
og du gjorde en tabbe.
- Én tabbe. - Må vi snakke om dette nå?
Jeg gjorde noe sånt i dag.
Ok.
Jeg må spørre deg om noe,
og du bør nok tenke litt på det.
Jeg trenger ikke et svar i kveld, men jeg lurte på
om du vil komme hjem.
Du bør kle på deg og gå nå.