Ia să vedem. Poate aici...
Fir-ar să fie!
Doctorii nu intenționează niciodată să greșească.
- Sigur nu vreți să chem pe... - Nu! N-avem timp!
Iei o decizie proastă și se întâmplă ceva imposibil de imaginat.
Pot să vă ajut cu ceva?
Da, aveți dresuri normale?
- Nu putem! - Trebuie. Comprese!
- Dar încă n-am... - Nu-mi pasă! Îl închidem!
Fir de sutură resorbabil.
Nu vorbesc limpede? De ce pari nedumerită?
- Dar acestea? Sunt lucioase. - Nu! Nu lucioase.
Nu vreau dresuri fără talpă sau ciudățenii din alea fără vârf.
Vreau dresuri, cele mai simple dresuri.
Le cumpăram de la băcănie.
Vin într-un ou mic de plastic! Din alea!
Astea îmi trebuie! E chiar atât de greu de înțeles?!
Nu o facem intenționat.
Nu vrem să rănim pe cineva.
Dar câteodată o facem. Câteodată facem greșeli.
Îmi pare rău.
Și când o facem lată ne pare rău.
Am fost deplasată.
Am foarte multe pe cap și mâine e o zi importantă.
Știi ceva? Sunt bune.
Sunt perfecte.
Le iau pe toate astea.
Le iau pe toate.
- Fă bonul. - Chiar și pe cele cu strasuri?
Și pe alea. Nu că ar conta părerea de rău.
Toate scuzele din lume nu mai au nicio valoare.
Maparea cerebrală încă nu este o știință exactă.
Dar această matrice ne aduce cu un pas mai aproape.
Eu și dr Torres am avut un succes imens până acum.
Datorită acestui lucru
trecem de la o mână animată
la una robotică.
- E acolo, în față. - V-ați pierdut, domnule?
Mă scuzați. O caut pe dr Torres.
- Aici. Bună! - Minunat. Ați fost dată în judecată.
Îmi place ce faceți aici. Mâini de robot... Năstrușnic!
Cine te-a dat în judecată?
Travis Reed? Cel care face snowboard?
Are nevoie de un șold nou. I-am spus că are nevoie de tine.
- De unde îl cunoști? - Eram în anul doi de rezidențiat.
A fost prima mea operație de înlocuire de valvă.
Cu șase luni în urmă era un necunoscut
și a câștigat multe medalii de aur la competiția pe rampă.
Cred că valva mea îl face atât de bun.
Inima lui este capodopera mea.
Să n-o dai în bară.
Unde e masa de decorat salopete pentru bebeluși?
Nu avem. Dar avem o masă pentru decorat margarita.
Lămâi verzi...
Ce petrecere pentru bebeluși n-are masă pentru decorat salopete?
Eu am și conceput modelul. O stea și o lună și scrie "McDreamy".
- Pricepeți? Drăguț, nu? - Scuzați-mă.
Putem să deschidem cadourile? Trebuie să mă așez.
- Picioarele mele sunt ca niște cârnați. - Haide, Mer.
Uită-te la ea, e strălucitoare și însărcinată.
- Cu picioare ca niște cârnați. - Hai să facem un copil.
Poftim? Vorbești serios?
Am avut o perioadă dificilă de la accident încoace.
N-ar fi frumos să avem ceva vesel la care să ne gândim?
Ba da, ba da, dar...
De data asta o să duc eu sarcina.
Și așa vom avea un sigur picior ca un cârnat.
- Vrei? - Da! Sigur că da!
- Pari fericită. - Sunt foarte, foarte fericită.
Arată mult mai bine pe viu.
- A semnat pe placa mea! - La mine, pe sutien!
- Semnează pe gipsul meu! - Și ei sunt fericiți.
Cristina Yang!
Arăți tot mai bine de câte ori te văd. Părăsește-ți soțul. Fugi cu mine.
- Tu n-ai iubită? - Avem o înțelegere.
Am voie să flirtez cu doctorițe sexy care și-au băgat mâinile în pieptul meu.
- Lista e foarte scurtă. - Bună, eu sunt Travis.
- Tu ești zeul ortoped? - Callie Torres, prefer zeiță.
Ești gata să-mi faci un șold nou?
Trebuie să facă săritura asta. Vedeți? Acolo.
- Poate face asta cu un șold nou? - Și o poate face până în decembrie?
- Urmează calificările la olimpiadă. - Ai avut un accident anul trecut?
Ziceau că am făcut artrită.
Nu poate câștiga aurul dacă are artrită.
Vreau articulația Peterson. Are un amic de-al meu.
S-a întors imediat pe munte. Asta îmi trebuie.
Bine.
Chiar dacă am fost de acord că trebuie înlocuit șoldul,
n-am mai folosit metoda Peterson de refacere a suprafeței capului femural.
Nu cred că echipa ta ar vrea să fii primul meu pacient.
Are dreptate.
Am fost primul pacient operat de dr Yang. A ieșit bine.
Am fost primul care a aterizat în triplu șurub la o competiție.
Acum e ceva normal.
Tu ești primul chirurg ortoped care a făcut un cartilaj din nimic.
Noi suntem ceea ce suntem pentru că nu ne e teamă să fim primii.
Voi face cercetări despre articulație. Voi afla tot ce pot,
dar nu-ți promit nimic.
Nu-mi fac griji. Vei spune da.
Pentru a suta oară, nu!
Nu recunosc că am fost neglijentă dacă n-am fost.
Sunt dispuși să renunțe la proces dacă le plătești daune.
Daunele juraților sunt mai mari decât cele de la înțelegerile dinaintea procesului.
- Dar dacă nu merge bine... - Crezi că n-o să meargă bine?
A fost o complicație minoră la operație
fiindcă am crezut că pacientul a făcut embolie pulmonară.
Infecțiile postoperatorii sunt un risc recunoscut.
Și aici vor sclipi ochii juraților. Vor auzi doar niște cuvinte
pe care nu le înțeleg. Vor înțelege
că tu ai făcut o greșeală și că pacientul tău a plătit prețul.
Nu, n-a fost o greșeală, Greg. Nu fac nicio înțelegere.
Bine.
Uite niște sfaturi pentru mâine.
Ai grijă ca jurații să-ți vadă fața. Să te îmbraci în costum.
Culoare închisă, nu stridentă, fustă, nu pantalon.
Bijuterii discrete, tocuri, dresuri...
Serioasă, dar feminină. Mai ai verigheta?
- Da. - Poart-o.
Jurații reacționează mai bine în fața femeilor căsătorite, cu familie.
Vei avea apă în fața ta. Să bei cumpătat.
Nu ai voie la baie până nu anunță judecătorul pauza.
Nu am dresuri.
Trebuie să merg la cumpărături.
Ai tras apa? N-am auzit!
Și spală-te pe mâini! Trebuie să plec.
Îmi pare rău că am întârziat. A fost aglomerat.
Nu-i nimic. E pregătită. Adică era până s-a hotărât să poarte
rochia violet în loc de rochia cu inimioară. Apoi a vrut la oliță,
dar n-a vrut s-o ajut. Sofia! Du-te și vezi dacă n-a pățit ceva.
- Tu te simți bine? - Nu știu.
Știu că trebuia să stai cu Sofia în seara asta,
dar dacă ți-ar fi mai ușor să stai singură
sau preferi să nu fii singură,
spune-mi și vom face așa cum vrei.
Bine, mulțumesc.
Ce este?
Nimic.
- Ți-ai pus din nou verigheta. - Ei mi-au spus să fac asta.
În fine, baftă astăzi.
Mulțumesc.
Ești gata?
Desigur.
Scuze. Nu avem comentarii.
- Doctore, ce s-a întâmplat? - Greg? Greg?!
- La o parte. - Ce faci aici?
Facem cu schimbul.
Am vrut ca măcar unul dintre noi
să fie cu tine la tribunal tot timpul.
A trebui să mă lupt cu Bailey ca să fiu eu primul.
Să știi că are un pumn destul de greu pentru e cât de mică.
- Scuze! Mulțumesc. - Dr Torres!
Nici nu pot să înghit. Mi-e gura așa de uscată.
O să te descurci. O să stau chiar în spatele tău.
- Da? - Noi stăm aici.
Callie?
La naiba!
Ridicați-vă în picioare!
M-aș ridica, dacă aș putea.
La naiba!
ANATOMIA LUI GREY Sezonul 10 Episodul 9
Traducerea și adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Acest caz este despre un bărbat pe care s-ar putea să-l cunoașteți...
cel puțin după renume, domnul Travis Reed.
Am venit cât de repede s-a putut.
Nefrectomia s-a prelungit. Ce-am pierdut?
De-abia sunt la pledoaria de deschidere.
Tipul ăsta vorbește de ceva vreme.
Încearcă să-i vrăjească cu chestia aia cu omul simplu,
iar juriul îi mănâncă din palmă.
Nu e ușor să fii jurat într-un caz de malpraxis medical.
Nu știu cu ce vă ocupați dv, însă eu nu sunt doctor.
De-abia am trecut de biologia din liceu...
Dar dv veți fi supuși unui curs intensiv
de medicină ortopedică și infecții postoperatorii.
Și veți auzi cuvinte precum piocianic sau embolii.
Nu vă lăsați intimidați de asta.
Doar dovezile contează.
Și alea sunt dovezi.
Despre ce tot vorbește?
Iar dovezile din acest caz sunt concentrate
pe o perioadă de 16 zile din primăvara trecută.
Și vom arăta cum dr Torres
a fost de acord să facă o operație pe care nu o înțelegea complet.
Vom stabili că dr Torres a luat o serie de decizii greșite,
care în final l-au costat pe domnul Travis Reed,
un atlet olimpic sănătos și dornic de viață,
picioarele sale.
Și vom arăta că acest lucru s-a întâmplat
din cauza unei neglijențe făcute în timpul operației.
Implantul e în poziție. Totul arată bine.
Acum trebuie doar să irigăm...
Pulsul i-a sărit la 150.
Nu reușesc să-i fac respirație artificială.
Măresc nivelul de oxigen la 100%.
La naiba. S-ar putea să fie o embolie pulmonară.
Trebuie să terminăm operație.
Bine, hai să începem închiderea. Irigare, te rog.
O secundă, nu ne iese numărătoarea de bureți.
Ne lipsește un burete.
- Glumești? - Nu putem să închidem până nu-l găsim.
Saturația de oxigen continua să scadă. Trec pe ventilare manuală.
O fi pe pantofii cuiva sau prin altă parte.
Înăuntru nu e nimic.
Vreți să cer un aparat portabil de radiografie?
Nu, o să dureze prea mult. O să intre în șoc.
Tensiunea a scăzut la 7 cu 4.
La naiba!
- Sigur nu vreți să chem... - Nu, nu mai e timp.
Bun, îl închidem.
Nu puteți face asta!
În cazul ăsta, trebuie. Prosoape absorbante.
- Încă nu am... - Nu-mi pasă. Îl închidem.
Fir de sutură resorbabil.
Fir de sutură resorbabil acum!
Acum!
Stați așa.
Vreți să-mi spuneți că dr Torres știa că a lăsat un burete
în corpul domnului Reed, dar nu i-a păsat?
- Nu, sigur că i-a păsat, dar... - Nu, dar chiar și așa,
a lăsat înăuntru un burete cu bună știință.
Pacientul intra în criză de timp. Ar fi...
Draga mea, e o întrebare cu da sau nu. Mulțumesc.
A lăsat cu bună știință buretele?
Da.
Am un băiat la facultate. Un băiat bun.
Și i-am făcut o vizită luna trecută,
și nu o să vă vină să credeți ce burete i-am găsit în chiuvetă.
Nici nu pot să vă explic cât de...
Obiecție. Irelevant.
Se acceptă.
Să trecem la momentul următor,
în care l-ați întâlnit din nou pe domnul Reed.
Aproximativ două săptămâni mai târziu.
Cum se simțea atunci?
Era... bine? Fericit? Se vindeca frumos?
Avea o infecție.
Bună!
Travis, am auzit că ai o febră măricică.
39 cu 5. Îi fac analizele.
Arde. Nu mai mănâncă. A trebuit să îl aduc cu forța.
Cum te simți, Travis?
Se poate și mai rău.
Dr Torres, vreți să îl ascultați?
Da.
Se aude un murmur?
Puțin. Travis, o să mă uit puțin la locul inciziei, da?
Ce înseamnă asta?
Whitney, nu vreau să te îngrijorezi.
Rana pare puțin infectată.
Așa că o să îl deschidem ca să o curățăm, da?
- Da. - Bine.
Dă-i imediat vancomicină și clindamicină.
Sună la chirurgie. Am nevoie de o sală de operație, acum.
Și ce facem cu murmurul?
E posibil ca infecția să-i fi ajuns la inimă?
Starea lui este stabilă.
Așa că prioritatea e să curățăm articulația aia, bine?
Nu ne permitem să întârziem.
Bine. Să o sun pe Yang?
Da, dar dacă nu e disponibilă
în următoarele cinci minute, o amânăm până iese din operație.
Trebuie să intrăm și să lichidăm infecția asta
înainte să se propage mai departe.
Nu am de gând să transform un atlet olimpic într-un infirm.
Da, infecția a trecut prin fascie și a ajuns la proteză.
Vino încoace și irigă înainte să trecem mai departe.
Cred că e puroi în cavitatea cotiloidă.
La naiba!
Nu, nu am cum să îi salvez încheietura.
Va trebui să o scot pe toată.
Și o să-l lăsați fără șold?
Cel puțin deocamdată.
Numai așa pot să curăț asta complet.
Daltă chirurgicală și ciocan.
Mi se pare foarte grav.
Infecțiile postoperatorii sunt foarte des întâlnite.
Se întâmplă mai mereu.
Aceasta este opinia dv profesională?
- Da. - Înțeleg.
Și, în opinia dv profesională, la fel de des se întâmplă
ca dintr-o infecție postoperatorie să rezulte o dublă amputare?
Și asta se întâmplă mai mereu?
Nu, dar...
Nu mai am alte întrebări, dle președinte.
Nu e drept! Nu mă lăsați să termin.
Ajunge, dr Wilson.
Dar trebuie să explic...
Dacă mai scoateți vreo vorbă, vă arestez pentru sfidarea Curții.
Dă Doamne să fi luat la mine unii de rezervă.
Slavă Domnului!
Bună! Scuze.
- Vin mai târziu. - Nu, nu-i nimic.
Trebuie să stau acolo și să-l ascult pe tipul ăla.
Și nu pot să reacționez în niciun fel, că aș părea nesuferită sau meschină.
Dar cum naiba să fac să nu am nicio reacție?
E un om îngrozitor.
Și mă face și pe mine să par îngrozitoare.
Cred că am ceva care o să te facă să te simți mai bine.
Sofia a desenat asta azi dimineață în mașină.
Și a spus că e o meduză și o sirenă-curcubeu.
Nu mi-e clar care e una și care e cealaltă.
Dar ar trebui să o iei tu. Și atunci când o să-ți vină să urli,
poți să te uiți la meduză și asta o să te calmeze.
Mă mir că ai venit.
Mulțumesc.
Ar trebui să mă duc înapoi. O, Doamne!
Callie?
- Da? - Ești sigură că vrei să porți la proces
dresuri cu fluturași din strasuri?
E alegerea ta.
O alegere cam ciudată.
Dar presupun că sunt mulți cărora le plac fluturașii, așa că...
Da.
Sunt drăguți.
- Poftim? - Poftim?
Îți bați joc de mine?
Nu e mai rău decât să te opui tuturor celor mai scunzi de 1,90.
Nu o să ne alegem donatorul de spermă după gusturile lui în materie de muzică.
Ia uite! Ăsta e drăguț.
E drăguț foc.
Ar face niște copii drăguți foc.
Da!
Ia să vedem...
S-a lăsat de facultate.
- Jos cu el. - Jos cu el.
Al meu s-a golit.
Ăsta spune că e matematician și că are studii postuniversitare.
Și... aleargă la maraton.
Poză?
Bine
Mie îmi place poetul de la universitatea aia faimoasă.
- Bine, hai să... - Inteligent și inventiv.
Bine.
Crezi că o să-mi placă să fiu însărcinată?
Da, e nemaipomenit.
Mai puțin partea cu grețurile. Și vergeturile.
Și mersul des la baie.
Și privarea de somn, extenuarea.
Și mai e și... interdicția la băutură.
Fără băutură.
De tine o să-mi fie cel mai dor.
Arizona?
Ai venit devreme. Parcă
Ai spus că o aduci abia după cină.
Tati.
Fetița mea.
Vorbeai despre procesul acesta de parcă nu era nimic.
Niciodată nu e nimic.
Ai idee de câte ori am fost eu dat în judecată?
Am numărul avocatului pe apelare rapidă.
E foarte bun. Tehnic, tacticile lui sunt legale.
Nu trebuia să bați drumul până aici.
Ba sigur că trebuia.
Fetița mea are necazuri.
Toate ca toate, dar unde e nepoțica mea? Vino încoace.
Vino să te ia bunicul în brațe.
Nu-mi spune că doarme deja.
Nu.
E...
Nu-i aici.
O aduce Arizona într-o oră.
Bine, dar nu înțeleg. Ce se întâmplă?
Ne-am despărțit. M-a înșelat. A fost urât.
Nu vreau să vorbesc despre asta.
- Când s-a întâmplat asta? - Acum câteva luni.
- De ce nu mi-ai spus? - N-am vrut să te implic, tată.
M-am chinuit atât de mult să te fac să accepți că suntem împreună.
Mama n-a mai vorbit cu mine de la nuntă.
Și se pare că mă mărit numai cu oameni care mă înșală.
E jalnic.
Eu sunt jalnică.
Ba nu.
Când te-a înșelat puștiul ăla, O'Malley, eram gata să-l las fără dinți în gură.
Eu nu pot să dau într-o femeie, dar pot să pun o vorbă.
Cunosc pe cineva. Doar să-mi spui, bine?
Nu, tată. Doamne Sfinte, nu.
Bine. Uită-te la mine.
Fetița mea, uită-te la mine.
Nu e nimic jalnic la tine.
Să nu mă urăști!
Știu că am spus că o să gătesc în seara asta,
dar încă mai am o grămadă de recuperat pentru serviciu.
Deci... cine vrea pizza?
Bună, iubito! Unde e mami?
Callie?
Da. Bună! Am ajuns!
E totul în regulă?
Callie!
Te simți bine? E totul în regulă?
O să avem un copil.
Mă dureau sânii și m-am gândit că poate ?
Dar mi-a întârziat doar o zi și nici nu credeam
că se vede așa devreme la test.
O să avem un copil! O să avem un copil!
Bună!
Bună, bebelușule!
Dr Hernandez la oncologie.
N-o să dureze mult. Știu că suntem cu toții ocupați.
Callie, credeam că ai înțeles că nu ai voie să vii.
Știu.
Știu că e un conflict de interese.
Voiam doar să vă spun ceva înainte să începeți.
Travis Reed mă dă în judecată și pe mine, și spitalul.
Eu nu am de gând să cad la înțelegere cu el,
dar spitalul ar trebui să facă asta.
În calitate de coproprietar și de membru al consiliului director,
știu cât de greu a fost că punem din nou spitalul pe roate.
Și nu vreau să expuneți spitalul la acest risc din cauza mea.
Ce au spus cei de la juridic?
Da, au spus că trebuie să cădem la înțelegere acum, rapid și în liniște.
- Și dacă nu? - Dacă se ajunge la proces
și dacă se decide împotriva noastră,
s-ar putea să datorăm milioane de dolari
sau putem să cădem la înțelegere pentru mult mai puțin.
Dacă începe procesul, riscăm să ajungem din nou la faliment.
Doar dacă pierdem. Mai e și o altă variantă.
Dacă ea nu vrea să încheie înțelegerea, poate că nici noi n-ar trebui s-o facem.
Nu. Eu am fost de față.
Am văzut cu ochii mei ce s-a întâmplat cu acest pacient.
Și are un caz solid.
Ar trebui să cădem la înțelegere.
Și, sinceră să fiu, asta ar trebui să facă și Callie.
Dr Yang, ce legătură aveți cu Travis Reed?
Travis a venit mai întâi la mine acum șase ani
cu o valvă aortică bicuspidă. I-am înlocuit valva
și, de atunci, am fost medicul lui cardiolog.
Și, din câte știu, dv i-ați recomandat-o pe dr Torres.
Așa este?
- Da. - De ce ați făcut asta?
Pentru că era ce mai bun chirurg ortoped pe care îl cunoșteam.
Era?
La trecut?
Acum nu o mai considerați cea mai bună?
Are excrescențe pe întreaga valvă aortică.
De ce nu m-ai chemat mai devreme?
Azi dimineață am auzit murmurul.
- Azi dimineață? - Da.
Uită-te la asta. Știai că are probleme cardiologice.
Nu erai îngrijorată de asta?
Ba normal că da. De asta ești acum aici.
- Și ce facem acum? - Infecția îi atacă grefa.
În cel mai bun caz, îl operez, i-o curăț și i-o repar.
În cel mai rău caz... are nevoie de o nouă valvă.
Dr Torres, trebuie să vedeți asta.
Îi schimbăm șosetele de compresie și am văzut asta.
Piciorul este gri și rece. Fără puls.
Unde e Whitney?
I-am spus că are timp să ia prânzul înainte să se trezească Travis.
Trebuie s-o găsești și să-i spui că Travis trebuie operat din nou.
Bine.
Trebuie să îl operez și să-i fac o embolectomie la picior...
Ba nu. Eu trebuie să-l operez de inimă.
Poți să faci asta mai târziu. Eu trebuie să intru acum.
- Mai târziu? Deja e târziu. - A pierdut irigarea sanguină!
Pentru că trimite embolii la extremitățile corpului.
Și de unde crezi că vin acele embolii?
De la inima sa infectată.
Cristina...
Vă aud de pe hol.
Vrei să-i spui lui Callie să renunțe și să mă lase să-mi fac treaba?
Da, spune-i Cristinei să renunțe și să mă lase pe mine să-mi fac treaba.
Dacă nu încerc embolectomia asta,
- și-ar putea pierde piciorul. - Poate să trăiască fără un picior.
Nu poate să trăiască fără o inimă funcțională.
Dacă îl operezi mâine la inimă,
ar însemna să-l mai ținem o zi pe antibiotice.
Starea lui ar fi mai stabilă,
iar operația de inimă va fi mai puțin riscantă.
Cristina, vorbim de Travis Reed.
Lasă-mă să încerc să-i salvez piciorul.
Dr Torres a efectuat embolectomia în acea după-amiază.
Contrar dorințelor dumneavoastră?
Am avut divergențe de opinie profesională.
La mine la birou, dacă unul dintre colegii mei țipă la mine
atât de tare că se aude pe hol,
înseamnă ceva mai mult decât o diferență de opinii.
Ar putea constitui un motiv de concediere.
În domeniul nostru, punem suflet în ceea ce facem.
Și în final, am fost de acord cu dr Torres
că operația de inimă poate să aștepte.
- Ați fost de acord? - Da.
Sunteți sigură că nu ați fost intimidată?
Obiecție.
Da, știu.
Embolectomia a mers cum nu se poate mai bine.
Piciorul deja era mai roz când l-am vizitat aseară.
Ce temperatură are?
A avut febră azi-noapte, dar numărul de leucocite e stabil.
- Ce se întâmplă? - Travis?
- Ce îmi ascundeți? - Ce s-a întâmplat?
Ce naiba au pățit picioarele mele?!
Vom pierde cazul acesta?
Este prea devreme să intrăm în panică.
Noi încă nu ne-am făcut pledoaria.
Aici era.
Richard! Nu trebuia să vii.
Așa i-am spus și eu, dar a insistat să vină.
E o minune că am ajuns până aici.
Kepner conduce îngrozitor.
Cum merge?
Știați că e de rău.
Picioarele îi erau negre. Știam că nu e de bine.
I le-au tăiat în seara aceea.
Ați observat în vreun fel ca dr Torres să fi fost îngrijorată
de eventualitatea unei amputări?
A menționat măcar că ar fi un risc?
Nu.
Însă își făcea griji în privința asta.
Era îngrijorată că i-ar putea afecta reputația.
Despre ce vorbește?
- De ce spuneți asta? - Habar n-am.
Am auzit-o vorbind în hol.
Nu știa că o aud.
Ce a spus?
A spus: Nu pot să fiu doctorul care transformă un atlet olimpic
într-un infirm.
Liniște în sală!
Liniște!
Ciocănim?
Nu, e o casă deschisă duminica.
Putem să ne întoarcem atunci.
Are și leagăn!
Și piscină! Callie, are și piscină!
Da?
Parcă și văd cum ne jucăm cu fetele în curtea asta,
cum facem picnic, cum ne dăm în leagăn.
De unde știi că o să avem încă o fată?
Haide.
Poți să lași la o parte chestia aia cinci secunde
- și să te uiți cum arată? - Da, imediat, o secundă.
Mă uitam să văd cum merg testele clinice din Germania
care folosesc articulațiile de șold Peterson.
Încerc să îi conving să îmi trimită informațiile pe care le au.
Nu o să-ți trimită nimic până nu publică articolul.
Merită să încerc.
Gata, le-am trimis. Acum arată-mi leagănul.
- Ești bine? - Da.
- Ai pățit ceva? - Mă descurc.
Mă descurc.
Jurați să spuneți adevărul și numai adevărul?
Jur.
Salut, Travis!
Salut!
Mă gândeam la snowboard.
Tocmai mi-am luat o placă, marca Burton Blunt.
- O știi? - E o placă bună.
Sunt și plăci mai bune pentru începători.
Ce număr aveți la pantof?
Am 47.
Ați face bine să vă uitați după o placă mai lată,
ca degetele de la picioare să nu iasă prea mult în afară.
Dacă ies puțin nu e o problemă,
dar dacă ies prea mult, vor mări frecarea.
- Și frecarea nu e bună? - Păi...
Obiecție, domule președinte. Care e relevanța?
Pur și simplu consult un expert în snowboard
cu privire la o placă.
În cine să am mai multă încredere, în el sau în puștiul de la magazin?
Treceți la obiect, domnule Hamilton.
Travis, când ai cunoscut-o pe dr Torres,
ai întrebat-o despre o anumită articulație?
Articulația Peterson.
Auzisem că e o procedură bună pentru sportivi.
Recuperarea e mai rapidă, gama de mișcări permise e mai mare.
Și atunci ai consultat un expert în înlocuirea de articulații.
Da.
E adevărat că dr Torres nu mai făcuse niciodată
vreo operație cu acest tip de articulație?
Așa este.
Dar chiar și așa, ai fost de acord.
A spus că făcut cercetări aprofundate pe acest subiect.
A spus că e foarte încrezătoare.
Și ai avut încredere în ea, că-și va folosi cunoștințele ca să te sfătuiască
și ca să nu te pună în pericol.
Dar, în final, te-ai ales cu o operație nereușită,
o infecție, o a doua intervenție,
o operație de inimă...
și...
Uite cum ai ajuns acum.
O să te acopăr cu pătura.
De ce? Ca să nu mai fii nevoită să te uiți la ele?
Nu mai e nimic.
Ea e?
Bună, Travis!
Spune-i să plece.
Nu vreau s-o văd. Nu vreau să vorbesc cu ea.
Ți-am adus niște informații despre grupurile de întrajutorare.
Încearcă să-l convingi să se ducă.
Iar pe spate, e numele unui specialist în proteze foarte bun..
Spune-i să plece. Am avut încredere în ea.
Am avut încredere deplină în ea,
și, deși înțeleg că oamenii pot trăi fără picioare
și că nu e sfârșitul lumii...
Pentru mine, este sfârșitul lumii.
Fac snowboard de la 5 ani.
Furam tăvi de la cantina școlii și mă dădeam cu ele în fața casei.
Nu conta dacă era sau nu zăpadă. Era distracția mea.
Apoi a devenit profesia și lumea mea.
Iar acum e totul...
familia și prietenii mei.
Fără asta...
Nu mai știu cine sunt.
S-a sfârșit. Pur și simplu...
s-a sfârșit.
Și e vina doamnei doctor Torres.
Ești foarte convins de asta.
Nu e doar o convingere. Știu asta, mi-a spus-o ea.
Cum adică, a recunoscut că e vina ei?
Da.
În ziua în care mi-a amputate picioarele, a venit la mine în salon.
Plânsese.
- Mi-a spus că îi pare rău. - Obiecție!
Este ilegal să folosești scuzele unui doctor
drept dovadă a vinovăției.
Doamnă președinte, nu e vorba de scuze.
Ci de ce a mai spus atunci când a venit să-și ceară scuze.
Îi permit să continue.
Travis, știu că îți va fi greu să răspunzi
așa că nu te grăbi.
Ce ți-a mai spus dr Torres?
A spus că dacă e cineva de vină, ea ar fi.
A spus că nu ar fi trebuit să se întâmple așa ceva.
A spus că ar da orice să repare lucrurile, dacă s-ar putea.
Exact așa a spus?
Da.
Acuzarea își încheie pledoaria.
Da, ne-am distrat grozav astăzi. Pupici.
- Te iubesc. - Știu!
Bine, draga mea. Ne vedem în curând.
Tatăl tău mă intimidează puțin.
Da, ar fi timpul să pleci.
- Aș zice să pleci acum. - Da.
Pa!
Mulțumesc că nu i-ai spus nimic.
Dacă nu ar fi fost de față nepoata mea,
i-aș fi zis multe, crede-mă.
Tată, nu o luă de la capăt. Trebuie să mă întorc la tribunal.
O să depun mărturie și...
Sunt căsătorit cu mama ta de 38 de ani.
- Crezi că a fost ușor? - Nu.
Crezi că nu am avut neînțelegeri?
Te rog, nu începe să faci comparații.
Ce s-a întâmplat cu faimosul om de nădejde la nevoie?
Nu e corect.
Ar trebui să fie aici în fiecare zi, încercând să-și repare greșelile.
Nu se poate.
Nu? Cum să nu.
Te-a rănit. Iar acum e prea lașă și ca să mai dea ochii cu tine.
Fuge, abandonându-și familia.
N-a plecat ea de acasă. Eu am dat-o afară.
A fost alegerea mea să ne despărțim. Numai a mea.
Așa că hai să încheiem discuția aici, da?
Tu ai ales să îți destrami familia?
Tată, nu e momentul.
- Ați încercat măcar să vă împăcați? - Tată.
Eram conștientă de ce făceam.
Am făcut cercetări îndelungate asupra șoldului Peterson.
Am vorbit chiar și cu echipa care a inventat asta.
Toată lumea a fost de acord că Travis era un candidat ideal.
Și operația? A decurs cum trebuia?
Incizia și refacerea suprafeței capului femural au fost perfecte.
Ce nu a fost perfect?
La sfârșitul operației, pacientul a avut o desaturare...
adică nivelul oxigenului în sânge a scăzut,
iar inima îi bătea foarte repede, ceea ce e foarte periculos.
Am crezut că are un cheag la plămâni,
caz în care era vital să încheiem operația cât mai repede.
Și în acel moment ai lăsat buretele.
Da.
Și aș face-o din nou.
Viața pacientului era în pericol.
Cred că buretele nu i-ar afecta articulația.
Am luat o decizie și am avut dreptate.
A fost decizia corectă.
Așadar ai lăsat buretele în mod intenționat.
Nu din greșeală.
Nu din cauză că ai fost distrasă sau imprudentă.
Ai grijă ca tensiunea și indicele de saturație să rămână stabili.
Și adu-mi radiografiile postoperatorii. Vreau să găsesc buretele ăla.
Am înțeles.
N-ai ajuns la consultație.
La naiba!
Îmi pare rău, operația s-a prelungit și am uitat complet. Cum a fost?
Știu că la ecografie nu iese decât un punctișor deocamdată,
dar chiar și așa...
Ai o poză cu punctișorul?
Nu există nici poză.
Și nici vreo bătaie de inimă.
Ce?
A făcut ecografia și a căutat, și iarăși a căutat.
Dar nu e nicio bătaie de inimă.
Am pierdut bebelușul?
Îmi aduc aminte perfect de acea zi.
Nu eram distrasă.
Da, mai aveam și alte lucruri pe cap. Lucruri importante, chiar.
Dar datoria mea e să pun pacientul pe primul plan,
și asta am și făcut.
Nu eram concentrată la nimic altceva... decât la pacientul meu.
Să vorbim despre această embolectomie.
Dr Yang voia să facă mai întâi operația de inimă.
Dv voiați să faceți operația la picior.
- Da. - De ce?
Piciorul devenea cenușiu,
și asta e un semn că membrul începe să moară.
Și voiam să restabilesc fluxul sanguin.
Odată ce un membru se înnegrește, nu mai e nimic de făcut.
Conform mărturiei doamnei dr Yang, ea voia să fie prima,
pentru că infecția ajunsese la inimă, răspândind embolii
sau cheaguri prin tot corpul. Și mai știa că inima
va continua să împingă aceste cheaguri dacă nu se intervine. Așadar
Gătiți?
Puțin.
Să zicem că gătiți și uleiul ia foc în bucătărie,
iar apoi focul se extinde la perdele.
Ce e de făcut?
Stingeți uleiul aprins sau stingeți focul de la perdele?
Pe care îl stingeți primul?
Dacă nu aș fi tratat embolia în momentul acela,
Travis și-ar fi pierdut piciorul cu siguranță.
Pur și simplu, am ales să tratez un dezastru înaintea altuia.
Nu-mi vine să cred că vrei să ne certăm acum!
Nu vreau să ne certăm.
Încerc să-ți spun ceea ce simt.
Da, bine, și eu mă simt ca naiba.
Nu era doar copilul tău.
Știu. Știu asta.
Uite, o să...
nu trebuie să ne grăbim să încercăm din nou, bine?
Putem să mai așteptăm o vreme înainte de a încerca din nou.
Nu.
Nu, nu. Nu ai înțeles ce vreau să zic.
Ce vrei să zici?
Nu mai pot să mai trec prin altă pierdere, Callie.
Pur și simplu nu mai pot!
Nici nu mă pot gândi la asta acum.
Este... prea dificil. Mult prea dificil!
Cum adică?
Acum nu mai vrei un copil?
Răspunde.
Nu știu.
Trebuie să văd ce-mi face pacientul.
- Spune-i să plece! - Travis...
Nu vreau să fie aici. Dă-o afară, Whit, acum!
Nu pot să fac asta singur.
Așa că dă-o naibii afară de aici!
Ce-i cu tine?! De ce nu faci nimic?!
Până aici!
Whitney, du-te în sala de așteptare să mănânci ceva.
Lasă-ne un minut, bine?
Să nu cumva să încerci să îți verși furia pe ea.
Ești rănit și supărat și perfect îndreptățit să te simți așa.
Dar Whitney nu are nimic de-a face cu asta.
Dacă vrei să-ți verși nervii pe cineva,
Varsă-i pe mine, da? Eu pot să fac față.
Vrei să dai vina pe cineva? Dă vina pe mine.
Poftim, urlă cât vrei.
Așa ceva nu ar fi trebuit să se întâmple.
Și dacă ar exista vreo modalitate magică,
prin care aș putea să schimb ceva, crede-mă, că aș face-o.
Mi-aș fi dorit să pot schimba ceva, să pot repara lucrurile.
Am încercat. Am încercat din răsputeri.
Îmi pare rău, Travis.
Îmi pare foarte, foarte rău.
Da, mi-am cerut scuze.
Am înțeles prin ce trecea Travis.
Am trecut și eu prin același lucru cu soția mea.
Și-a pierdut piciorul anul trecut,
și asta ne-a schimbat.
Ne-a costat într-un mod...
pe care nici măcar nu pot să-l înțeleg.
Nu i-aș dori nimănui să treacă prin așa ceva.
Iar acum i se întâmpla pacientului meu.
Normal că îmi părea rău.
Și încă îmi este. Îmi pare foarte, foarte rău
că ți s-a întâmplat asta, Travis.
Și așa e omenește. Nu înseamnă că sunt neglijentă.
Și dacă nu ar trebui să-mi pese de pacienții mei, fără a fi dată în judecată,
atunci înseamnă că o să tot fiu dată în judecată,
pentru că nu mă pot schimba.
Nu-mi voi cere scuze pentru asta.
Tată, am ajuns acasă.
Ne-am întors. Probabil că e încă e în parc cu fetele.
Cât crezi că o să dureze până o să se decidă juriul?
Nu știu. Pot trece zile, câteodată săptămâni.
Ce e aia?
Cred că e de la testele clinice la șoldul Peterson.
Nu credeam că o să-mi mai răspundă.
Vă transmitem atașat informațiile pe care le-ați cerut.
Dar vă informăm că în acest moment testele clinice au fost oprite.
Au existat cinci cazuri
de infecție cauzată de bacilul piocianic.
Am descoperit că sursa acestuia este articulația Peterson.
Care e data poștei de pe plic?
Trei săptămâni înainte de operația lui Travis.
Nu pot să ascund lucrul ăsta. Trebuie să le spun, nu?
Eu nu aș face asta. Nu ai ignorant intenționat informații.
Nu ai fost iresponsabilă sau rău intenționată.
Ai lucrat pe baza informațiilor pe care le aveai la momentul respectiv.
Și ceea ce a urmat a fost o întâmplare.
Scrisoarea a căzut în spatele dulapului.
La fel de bine se putea pierde la poștă.
- Dar nu s-a pierdut. - Se mai întâmplă și accidente.
Prin natura meseriei.
Acesta a avut loc la tine în sufragerie, nu în sala de operație.
Eram distrasă. Nu am fost atentă.
Trebuia să iau legătura cu ei dacă nu mi-au răspuns.
Te simți prost din cauza a ceea ce s-a întâmplat,
și oricine ar face la fel.
Dar plicul acela nu e un remediu miraculos.
Nu o să-i crească picioarele înapoi.
Dar știi ce-ar putea să facă? Să influențeze juriul.
Ar face juriul să te judece altfel
și asta ți-ar putea încheia cariera...
Nu pentru că ai fost neglijentă și nu pentru că ai făcut ceva greșit,
ci pentru că te simți prost? Pentru că te simți vinovată?
Să nu amestecăm ce simți cu realitatea.
Și realitatea este că nu ai greșit cu nimic.
Ba da.
Bună!
Bine. Mulțumesc.
Au ajuns la un verdict.
Am făcut cu toții lucruri de care nu ne mândrim.
Înțeleg asta.
Știu că nu e nimeni perfect.
Dar cum poți să trăiești cu asta?
Cum te trezești dimineața, gata să dai ochii cu lumea
când știi că ai fi putut să faci mai bine?
Că ar fi trebuit să faci mai bine?
E suficient să-ți pară rău?
Pot scuzele să ne vindece rănile?
Să ne aline suferința?
nevinovată.
Pot să șteargă răul pe care l-am produs?
Nu sunt de aceeași părere, tată.
Nu e suficient. Doar pentru că spune că îi pare rău...
Ești căsătorită. Ai făcut un jurământ.
Nu poți să fugi de asta.
Dacă lucrurile merg prost, te străduiești și mai mult.
Doar aveți un copil împreună.
M-a înșelat.
Și eu am înșelat-o pe mama ta.
Poftim?
N-am auzit bine. Poftim?!
A fost demult.
Eram tineri. Eu eram prost.
Dar mama ta m-a iertat.
De ce? De ce ar fi făcut așa ceva?
Pentru că știa că legătura dintre noi e mai puternică decât o greșeală,
și îi mulțumesc Domnului în fiecare zi pentru asta.
Pentru că altfel, nu te-aș fi avut pe tine.
38 de ani.
Am împărțit o viață de om.
Și a început totul cu acea unică greșeală.
E posibil ca ceea ce e între tine și Arizona să nu meargă.
E posibil să nu mai puteți repara ce a fost stricat.
Dar cum vei ști asta dacă nu încerci?
O secundă!
Bună!
Tu nu-mi aduci mai multe perne.
Ai făcut ceva din impuls, te gândeai la tine.
Părea ceva potrivit la momentul acela,
și...
ai făcut o greșeală.
O singură greșeală.
- Trebuie să avem discuția asta acum? - Am făcut și eu ceva similar astăzi.
Bine.
Vreau să te întreb ceva,
și probabil îți va lua ceva timp să te gândești la asta.
Nu vreau un răspuns în seara asta, dar aș vrea să știu...
dacă vrei să vii acasă.
Ar trebui să te îmbraci acum și să pleci.
Traducerea și adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro