- I tidligere afsnit: - Er du høj?
En politibetjent med humor. Tjek patruljevognen.
Tjek også hans egen bil og hans lejlighed.
- Ud, Foreman! - Morsomt, ikke?
- Du stjal min artikel. - Nej. Vi er kun kolleger.
- Av! - Nu er vi begge smittet.
- Om ti minutter... - Hverken du eller jeg skal dø.
Døden indtrådte klokken 12.26.
- Jeg skal bruge en sav. - Nej.
Jeg må have et stykke af hjernen, så vi ved, hvad Foreman dør af.
Et stykke af Joes hjerne kan smitte offentligheden.
- Du må ikke overdramatisere. - Du må ikke bagatellisere.
Du havde en grund til at isolere dem begge.
Faren bedømmes nu som niveau 3.
- Ringede du så til PET? - Nej, sundhedsmyndighederne.
- Jeg skal nok være meget forsigtig. - Vi har ikke udstyr til det.
Sundhedsmyndighederne udfører obduktionen.
- Det tager mindst tre dage. - Jeg sagde, det hastede.
- Hvad sagde de? - At det tager tre dage.
Foreman får aldrig at vide, hvad han led af. Han dør inden 36 timer.
Vi er nødt til at vide, om det er gift eller noget smitsomt.
Du har 36 timer til at finde ud af, hvad det er.
- Foreman, skynd dig at komme. - Hvad er der?
- Hvornår skal han obduceres? - Nu, af dig.
- Kender du lobotomi med en issyl? - Jeg læste om det.
Man stikker en issyl i øjenhulen og slår på den med en hammer.
- Lad være, Foreman. Du bryder... - Skal man dø, er det lige meget.
Tag beskyttelsesdragt på. Tag udstyret fra Foreman.
Giv jer god tid. Sig til ham, han skal tage det roligt.
- Bakterien er ukendt, Foreman. - Derfor er det nødvendigt.
Det er farligt.
- Vi kan diagnosticere på anden vis. - Hvordan?
- Gør det nu, Foreman. - Jeg advarer dig, gør det ikke.
- Hvad laver du? - Det føles forkert.
- Han er blind. - Han tror, han ser. Som betjenten.
- En pose til prøven. - Glem det.
- Du lavede en biopsi på madrassen. - Nej.
Her er prøven, House. Du skal analysere prøven.
36 timer var vist lidt for optimistisk.
Så kommer den uudholdelige smerte. Vil du ændre mening om obduktionen?
Der er intet i vejen med øjnene. Skaden sidder i hjernen.
Skaden sidder i synscentret.
- Er det en bakteriel meningitis? - Så var vi alle syge.
- Rygmarvsvæsken kan indeholde... - Hjernebiopsien var jo negativ.
- Giftig mug? - Så var jeg også blevet syg.
- Hvordan ved vi, du er rask? - Er jeg glad?
Aldrig.
- Det var sjovt. - Så smitter det ikke via blod.
Men hold dig væk fra dyr og mennesker, du holder af.
- Guillan Barres syndrom? - Ingen lammelser.
Joe kan være død før lammelserne.
- Arbovirus? - Start behandlingen.
Mod arbovirus? Har betjenten fra Jersey rejst i det mørke Afrika?
Behandl ham mod alt, sandsynligt eller ej.
- Flere medikamenter kan interagere. - Lever og nyrer tager skade.
- Der må være en bedre måde. - Ja, selvfølgelig!
Der er liget derinde, som vi ikke må røre for Cuddy.
Bakterier, virus, gift. Det er en af delene.
- Hvad skal du? - Jeg skal finde en hjerne.
De låser Joe inde, indtil sundhedsmyndighederne kommer.
Du kan ikke se, Foreman.
House giver dig medicin, den står i luftslusen.
- Mod hvad? - Giftig mug, tror vi.
- Er Cameron syg? - Nej, tak for omtanken.
- I satser vel på mere end mug? - Også Guillan Barres syndrom.
Det er et "L" eller et syvtal, jeg gætter på "L".
Levofloxacin mod bakterier. 800, det er aciklovir mod virus.
En firkant, nej en rombe. Det er flukonazol mod svamp.
I behandler mig for alt, I ved ikke, hvad jeg fejler.
- House tror, det her er bedst. - Han er ellers aldrig desperat.
- Noget af det hjælper. - Sådan gør vi med alle patienter.
- Vi behandler dem for alting. - Det er bedre end intet at gøre.
- Hallo? - Jeg er i betjentens lejlighed.
Jeg bliver jo behandlet for alt.
- Hvor startede du? - I køkkenet.
Fortæl mig alt, hvad du gjorde, også om du gik på toilettet.
Først tog jeg prøver af muggen i vasken.
- Og hvad så? - Så gik jeg. Hvad gør vi nu?
- Vi venter, til Steve bliver glad. - God plan.
Hej far, det er Eric. Jeg har det ikke så godt.
Hvordan har Foreman det?
- Ser du på webkamerabilleder? - Cuddys brusebad.
- Er det dit køkken? - Jeg kunne ikke tage ham med.
- Han har fået det, Foreman har. - Har du smittet Steve?
- Hvorfor købte du ikke en ny rotte? - Den må ikke have været syg før.
De der rotter får sikkert meget antibiotika.
- Skal du glo på rotter hele dagen? - Det går nok hurtigt.
Ventilationen er tændt, og buret er vådt.
- Når han bliver syg, obducerer jeg. - Når han er død.
Når han bliver syg, bliver han nok ramt af noget, der ligner en stok.
Du plejer at bruge patienterne som forsøgsdyr. Det her er bedre.
- Det første symptom er eufori. - Hvordan ses det på en rotte?
Plejer han at klatre op på vandflasken?
Hun får kun kramper i autostolen. Hun vugger og stønner.
- Er hun kontaktbar? - Nej, hun virker langt væk.
- Og mavemusklerne er dystoniske. - Et fint ord.
- Du har vist været på nettet. - Jeg læste om epilepsi.
Der findes fodboldskoler, som tager hensyn til hendes behov...
- og børnehaveklassen var svær. - Vi skal først tjekke diagnosen.
Flakkende lys og høj lyd kan fremkalde et anfald.
- Du er et fjols! - Det kan du selv være.
Men så er jeg vel også et fjols. Glem det.
- Sveder hun efter anfaldene? - Ja, meget.
- Bliver hun træt eller ked af det? - Nej, hun synes, det er sjovt.
Når barnet vugger, stønner og er dystonisk, og voksne bekymrer sig-
- så får man amatørdiagnosen, epilepsi.
Men faktisk hilser hun bare på du-ved-nok.
- Hvad laver hun? - Går ud med pingvinen.
Går ind i en søsterorden.
- Hun finder Nemo. - Det var sjovt.
Det kaldes "tilfredsstillelses-forstyrrelse".
- Mener du, at hun onanerer? - Jeg prøvede at være diskret.
- Hvor hæsligt. - Epilepsi er hæsligt.
Lær hende at gøre det i enrum, så skal det nok gå.
Tak.
På en eftermiddag har du haft flere besøg end på en måned.
Klager du over, at jeg tager patienter?
- Jeg ringede til myndighederne... - Ja, hvordan går det med det?
- De kan ikke obducere uden lig. - Du må gå til patienten nu.
- Hjælper det at stirre på ham? - Gå på kontoret, leg med din bold.
Eller vær ond mod dit hold. Gør som du plejer, når du tænker.
Føler du skyld? Sig til myndighederne, at det var en spøg.
Hvis du undgår Foreman, indtil han dør, så vil jeg føle skyld.
- Har du det bedre? - Hvordan har du det?
- Jeg er ikke patient. - Er dine blodværdier forhøjet?
Nej. Jeg var nok heldig.
Cameron. Du glemte årepressen på sengen.
- Kan du se igen? - Medicinen hjælper.
- Men hvilken medicin? - Hvilken en fjerner vi først?
Pyt. Bare hold øje med hans syn. Tilbagefald viser, at vi tog fejl.
Blodprøverne. Amylase- og lipaseniveauerne er forhøjet.
- Bugspytkirtlen tager skade. - En bivirkning af medicinen.
Et filosofisk spørgsmål. Hvordan vil du dø?
- Af alderdom. - Du har fra fire til fjorten timer.
- Så du vælger vel det sidste. - Medicinen virker.
- Nu ser jeg næsten perfekt igen. - Men den ødelægger bugspytkirtlen.
- Det giver opkastning og smerter. - Så nedsæt dosen.
Det er bedre for bugspytkirtlen.
- Dosen er stadig giftig. - Og hvad så!
- Jeg kan leve med smerterne. - Kan du leve uden bugspytkirtel?
Hvis du tager medicinen, kan du se i de fire sidste timer af dit liv.
Ellers bliver du blind igen-
- men så kan vi nå at opdage, hvad der angriber din hjerne.
Godt, hvad skal vi gøre nu?
Eric?
Far?
I to må snakke senere. Kom med mig, sir.
- House. Hvad er det? - "Det" er et menneske.
De må endda stemme nu om dage. Rodney Foreman. Cuddy.
- Rart at møde Dem. - Han er Foremans far.
- Ja, det forstod jeg. - Cuddy er medicinsk chef.
Husker du obduktionen, som kan redde din søns liv?
- Hun kan godkende den. - Det nægter De, kan jeg forstå?
Doktor House forstod vist ikke hvorfor.
Mr Foreman, jeg gør alt for...
- Men alt for langsomt. - Og reglerne foreskriver...
Bebrejd ikke regelsættet. Reglerne har ingen betydning.
Jeg ved, at Deres søn risikerer at dø-
- og jeg ved, at min beslutning støder de pårørende.
De behøver ikke at blive slæbt herhen.
Deres søn har en ukendt, smitsom og dødelig infektion.
Hvis vi ikke isolerer sygdommen, kan det koste flere liv.
Og dem har jeg også sympati for, selvom de ikke kommer herhen.
Jeg forstår.
- Hvad er der med din hånd? - Jeg har kramper.
- Var det ikke hjernen, der var syg? - Jo.
Men infektionen har spredt sig til hjernebarken, som styrer musklerne.
Er det ikke godt, jeg blev læge?
- Gør det ondt? - Nej.
Kommer det til at gøre ondt?
Den anden fyr...
han led ikke så meget, han døde, mens han sov.
Steve opfører sig stadig normalt, ingen kramper.
De har lagt betjenten i en lukket, lufttæt pose.
Og der er vagt ved døren. De er virkelig paranoide.
- Han må snart skulle tisse. - Kom du afføringsmiddel på kagen?
- Så ville han løbe på toilettet. - Han ville ikke spise den.
- Har du været her i flere timer? - Nej. Jeg har tisset et par gange.
- Du må ikke bebrejde Cuddy. - Det er jo hendes skyld.
Ja, delvist. Men du spilder tid på at tænke på hemmelige intriger.
Jeg kan kun tænke, og det kan jeg gøre overalt.
Bare ingen forstyrrer mig.
- Har du ringet til din bror? - Nej.
- Har du? - Nej.
Det er lige meget.
Men jeg ville gerne have set mor.
Du ved, hun ikke kan rejse længere.
Har du fortalt hende det?
Hvorfor skulle jeg det?
Hun ville bare blive ked af det i et stykke tid.
Og så ville hun glemme det.
Hun burde få det at vide.
Hun er slet ikke, som hun var før.
Hun kan ikke klare sådan noget her.
Kan du det?
Jeg ved, at du kommer til en bedre verden.
Det er så let for dig.
Du tror, jeg kommer til en bedre verden, så døden er ikke så slem.
Jeg vil ikke have, at du skal være bange.
Hvis jeg ikke skal frygte at dø, hvad skal jeg så frygte?
Jeg troede, at du var troende.
Det var jeg engang. Men jeg er ikke sikker længere.
Jeg vil bede for dig, min søn.
Jeg foreslår, at du også gør det.
Hans syn er forværret. Og smerten ligger på niveau otte.
- Mønstret følger Joes. - Men det går hurtigere.
Godt. Det er unormalt.
Så lærer vi noget. Hvorfor er det hurtigere?
- En variant af samme sygdom? - Ja, sygdommen er ikke ukendt.
- Kun varianten er ukendt. - Joe trænede meget som betjent.
Immunforsvaret er bedre, forbrændingen hurtigere.
- Foreman er sort. - Hvad? Hvor længe har du vidst det?
SLE, gigt, podagra, diabetes. Sorte rammes hårdere af det, end hvide.
Tjek alt. Bakterier, svamp, gift, parasitter.
Led efter det, som sorte er mere udsat for.
Vent.
- Er rotten ved at få symptomer? - Nej, den er helt rask.
Det er måske forskellen på Foreman og betjenten.
Hvordan har du det?
- Hvad laver du her? - Vi er venner, jeg besøger dig.
House skulle ikke have manipuleret dig via min far.
Du har en høj moral. Min far får dig ikke til at ændre mening.
Tak.
Men jeg tilgiver dig ikke, fordi du spørger til mit helbred.
- Jeg havde intet valg. - Jo, du havde.
- Reglerne er klare. - Og straffen...
for at bryde dem, er det døden?
Det er i orden med mig, hvis du får en bøde eller bliver suspenderet-
- eller kommer i fængsel, hvis det kan redde mit liv.
- Du dør for hurtigt. - Jeg er enig.
Hej, Cuddy. Hygger I jer?
- Hvad er det der? - Legionella pneumophila.
- Hvorfor har du det i et rør? - Foreman var rask før infektionen.
Men Joe havde legionella. Da den var væk, blev hans hjerne angrebet.
Legionellaen sinkede sygdommen.
- Hvordan? - Ingen anelse, men sådan var det.
- Vil du smitte Foreman? - Sladrer du?
Kan jeg kun hjælpes af en sygdom? Nej, fjern smerten og bedøv mig.
Så kan jeg ikke måle smerten og ved ikke, om legionellaen virker.
Jeg vil ikke have, du giver mig...
Hvad var det?
Der skulle have været en røgsky, det havde været mere dramatisk.
Behold sutskoene på, du skulle nødig skære foden.
- Har du det bedre? - Jeg er stakåndet og svimmel.
- Og mine lunger overdøver al lyd. - Det skyldes legionellaen.
- Tænker du på symptom eller smitte? - Jeg gør mit bedste, vær nu sød.
- Jeg har ondt. - Det har House også.
Han vil ikke slå en kollega ihjel.
Du må godt fjerne termometret.
- En grad lavere. Hvor ondt har du? - Det er en behagelig smerte.
- Værre end for en time siden? - Nej.
Hjælper legionellaen?
Ja.
Det sinkede forløbet, vi håbede, at Steve ville nå at blive syg.
- Hvad hvis han ikke bliver syg? - Godt spørgsmål.
- Hvad smitter os, men ikke rotter? - Hvorfor spørger du mig?
Du må have villet være dyrlæge, da du var barn.
Hverken rotten eller Cameron er syge.
- Undskyld. - Det er ikke din skyld.
Det smitter nok ikke via blod.
- Steve er udsat, som Foreman. - Rotter tåler visse bakterier.
Foremans prøver viste ingen hjernesygdomme.
Hvilke infektioner kan han have, selvom prøven er negativ?
Når vi tager infektionsprøver, søger vi antistoffer.
Tænk, hvis han er syg uden at have antistoffer?
- Men hvorfor? - Jeg spurgte først.
Genkender kroppen ikke infektionen, hærger sygdommen frit.
Lige som hos betjenten og Foreman.
Får kroppen endnu en infektion, som legionella, genkendes den.
Antallet af hvide blodlegemer øges, og begge infektioner bekæmpes.
Hvilken bakterieinfektion rammer os, men ikke rotter?
En, kroppen ikke kan genkende.
Svaret er listeria. Du får ampicillin og gentamicin.
Bygger du teorien på, at prøverne er negative og rotten rask?
- Og på, at legionellaen hjælper. - Men medicinen helbreder mig.
Hvis det ikke er listeria, klarer gentamicinen legionellaen.
- Og forstærker det, jeg dør af. - Prøv at have tillid til mig.
Antibiotikummet står i luftslusen.
Den første biopsi gav intet svar, fordi den ikke blev taget dybt nok.
- Tag fra den hvide substans. - Jeg forstår dig.
Kloge mennesker har et hårdt liv.
Jeg misunder også dyr og retarderede børn.
- Tag antibiotikummet nu. - Det skal bare udføres korrekt.
- Jeg siger, hvor der skal bores. - En fejltagelse...
- og du savler resten af livet. - Hellere handikappet end død.
Jeg virker sexet, men det er faktisk ikke så let.
- Biopsien viser årsagen. - Også antibiotika.
Det er ikke sikkert. Antibiotikummet gør, at jeg får ondt igen.
Smerte får os til at træffe forkerte beslutninger.
Angst for smerte er en næsten lige så stor drivkraft.
Vi har stadig tid.
Jeg laver biopsien, hvis jeg skal-
-men ikke et sekund for tidligt.
Giv Foreman antibiotikadrop.
- Hvor er hans far? - Hans søn er jo ved at dø.
- Han er ikke hos ham. - Han er i kapellet.
Jeg har givet din søn noget ny medicin.
Hvis den hjælper, bliver han rask. Ellers bliver han det ikke.
Hvis han ikke bliver rask, vil han få så ondt-
- at vi må lægge ham i koma, mens vi overvejer vores næste skridt.
Min søn siger, du er en manipulerende skid.
Det er et kælenavn. Jeg kalder ham "doktor Bling".
- Hvad ville du tale med mig om? - Mens din søn ligger i koma...
- må du tage beslutningerne. - Det kan du bedre gøre.
- Er du ligeglad? - Jeg er ikke læge.
Jeg ved kun, hvad Eric fortæller.
Han siger, du er den bedste læge, han har arbejdet med.
Du må hjælpe mig.
- Jeg kan ikke lindre smerten. - Jeg vil bedøves.
- Der kommer en sygeplejerske. - Nej.
Når jeg er bedøvet, vågner jeg måske ikke igen.
Jeg fik aldrig skrevet mit testamente.
- Jeg skaffer en advokat. - Du skal være nærmeste pårørende.
Alt det, der har irriteret mig før, at du er for følsom og forsigtig-
-det er gode egenskaber nu.
- Hvad med din far? - Nej.
Han holder af dig.
Jeg kan ikke gøre det her.
"Vi forventer, at pårørende træffer beslutninger-
- efter en kort samtale, men vi frygter det trods års erfaring."
Du citerer min artikel.
Undskyld, Alison.
Det var forkert at stjæle din artikel og prøve at smitte dig.
Vi var venner. Sig, at vi er venner igen.
Nej.
Jeg vil være pårørende, men vi er ikke venner.
Du vil rede trådene ud, fordi du er bange for at dø.
Først sørger vi for, at du bliver rask, og hvis så-
- du gerne vil undskylde, er jeg der stadig.
Jeg går hen og ringer til advokaten.
- Går det bedre? - Nej.
Antibiotikummmet tager kun legionellaen. Vi må gøre noget nyt.
- Hvad? - Vi laver en biopsi.
- Giv antibiotikummet mere tid. - Smerten er uudholdelig.
Smerten er næsten uudholdelig, men han er ikke næsten død.
Så vi har mere tid.
Mr Foreman.
Vi må lægge din søn i koma.
Du burde være der.
- Er det et medicinsk spørgsmål? - Ja.
Men bedøver vi ham uden at kunne helbrede ham, så vågner han ikke.
Hvad skal jeg sige? Skal jeg lade, som om alting bliver godt?
Eller skal jeg sige farvel?
- Hvad plejer folk at sige? - Bare sig, at du elsker ham.
- Hej, min søn. - Hej, far.
Det skal nok gå.
Det ved du ikke.
- Jo, jeg gør. - Nej.
Jeg vil ikke skulle savne dig.
Jeg elsker også dig, far.
Det skal nok gå alt sammen.
- Kan vi begynde nu? - Ja.
Jeg modtager din undskyldning.
- Hvorfor sad du ikke hos Foreman? - Du hakker på mig, hvor jeg end er.
- Har man aldrig fred? - Lav biopsien.
- Han lever nok fire timer før... - "Nok"?
- Du sætter hans liv på spil. - Nej, biopsien er det farlige.
Er det farligt? Hvad ville folk tænke?
Du vil ikke møde patienter, for så bliver du engageret.
Og så stopper dine uhyrlige beslutninger.
En fremmed patients hoved havde du åbnet for længst.
Han er bedøvet. EEGen viser, at han har ondt. Nu laver vi biopsien.
- Udtænk noget inden tre timer. - Vi gør det nu.
- Hvem har udnævnt dig til chef? - Foreman.
- Det er korrekt. - Han er utilregnelig.
- I går fnisede han af et skudhul. - Så hyr en advokat.
- Men nu bestemmer Cameron. - Hvorfor skrev han det?
- Det er ikke personligt. - Han stoler ikke på mig.
- Er det ikke personligt? - Jeg beklager.
"Beklager"? Du taler om hans søn.
- Du nægter ham at... - Hold mund, House.
Hvis du vil lave biopsien, så gør det.
House får ikke lov at forhindre det.
Sikken helt. Vi måtte ikke skære i et lig, men vi må godt i Foreman.
Undskyld. Tak.
- Flot. - Det var uforskammet.
- Gå din vej. - Giv mig tid.
- Vi har ikke tid. - Jo, en time.
- Hvad betyder det? - Syremætningen er 94 nu.
- Værdier over 90 er ikke farlige. - Det er alligevel dumt at vente.
Du har ret, vi skulle have obduceret liget.
- Ja, men myndighederne har liget. - Der må være andre lig.
- Tror du, andre er døde af det her? - Nej.
Lejligheden var uhumsk. Steve blev ikke syg, men der er andre dyr.
Jeg kan finde et dødt dyr der.
Jeg obducerer det i stedet for Foreman.
Foreman får allerede ilt.
Når syremætningen er under 90%, kan jeg ikke vente længere.
Hvad med beskyttelsesdragten?
Enten finder du svaret, eller også gør jeg.
Forbered boret. Vi skal starte straks, hvis vi får klartegn.
- 92. - Jeg har fundet en blind fugl.
- Hvor hurtigt kan du være her? - Det ved jeg om et halvt minut.
- Du har vel fuglen. - Jeg kvajede mig.
- Hvordan kunne det gå galt? - Jeg mener sidst, jeg var her.
Tidspunktet er vigtigt.
Han kom først på eftermiddagen. Steve og jeg kom to timer senere.
- Overrislingsanlægget starter... - Jeg testede vandet, det var rent.
- House? - Vi testede det forkerte vand.
Han stjal kabel-tv, gødning og vand.
- Det er fyldt med naegleria. - Ja.
- Har du lavet biopsien? - Jeg troede, jeg var nødt til det.
- Hvordan har min søn det? - Han er smittet med en parasit.
Parasitten når hjernen via næsen. Den angriber hjernecellerne.
Legionellabakterien angreb parasitten, så sygdommen sinkedes.
- Kan det helbredes? - Vi behandler for parasitten...
og så vil den forsvinde fra kroppen.
- Bliver han rask? - Så tager vi ham ud af komaen...
Bliver han rask?
Han får ikke varige men af parasitten.
- Hvad med biopsien? - Det ved vi ikke.
Så er det tid at vågne.
Hvordan har du det? Kan du tale?
Jeg kan ikke mærke noget.
- Er du lammet? - Nej.
Jeg mener, jeg har ikke ondt.
Hold hovedet stille og følg min finger med øjnene.
- Jeg har det fint. - Du har dårlig ånde...
og du tisser i en pose. Hvad hedder vi?
Lavede du biopsien?
- Tak. - Hvad hedder vi?
Cameron, min far...
- og den manipulerende skid. - Du kan huske.
- Hvordan går det, far? - Helt fint.
- Jeg er så lettet. - Hvad var det, jeg havde?
Naegleria. Amøben kunne ses på biopsien.
Den blev fundet ved obdukionen, og House fandt den på betjentens tag.
Bevæg tæerne på venstre fod.
- Tog du derhen. Lavede hun biopsi? - Tæerne på venstre fod, Foreman.
Jeg bevægede dem jo lige.
Nej, det gjorde du ikke.
- Han kan ikke bevæge tæerne. - Jo.
- Løft højre arm. - Hvad er der?
Britt Finnemann www.broadcasttext.com