Tidigare i Lost:
Vad än Ben gjorde nere vid Orchid stationen, kanske det...
...förflyttade oss.
- Rör sig ön med tiden? - Ja, antingen ön eller så gör vi det.
Du måste tillbaka till Oxford. Gå dit där vi möttes!
Du måste dit och hitta min mamma! Hon heter...
- Är du okej? - Jag var på ön.
Du har inte varit där på tre år. Du är säker nu. Det vara bara en dröm.
Det var ingen dröm, Pen. Det var ett minne.
Efren Salonga?
Efren Salonga!
- Efren Salonga? - Vem är du?
- Är du doktorn? - Ja. Vad är ditt problem?
Är du säker på vad du gör?
- Ja! - För det är massa blod!
- Hur mycket blod? - Jag kommer, Penny!
- Det är lugnt nu, vi har en doktor. - Vart har du varit?
Det kommer bli bra. Det kommer bli bra. Här har du.
Andas bara, Penny, okej? Andas bara.
- Andas! - Jag kan inte andas.
Du gör det jättebra. Det är jättebra.
Var stark nu, okej?
- Få den att komma ut. - Var stark nu.
- Vänta, vänta. - Jag kan inte!
- Jo, det kan du, Penny. - Tryck! Tryck!
Tryck nu, Penny. Tryck nu! Kom igen. Nu kommer den.
- Kom igen, Penny. - Tryck hårdare!
Jag kan se huvudet! Jag kan se det!
- En gång till! Tryck! - Jag kan se det. Det kommer.
Det kommer! Det kommer!
- Du gjorde det. - Du gjorde det.
- Herregud, Penny. Du gjorde det. - Det är en pojke.
Jag älskar dig, Penny. Han är så vacker.
Herregud. Han är så vacker.
Jag älskar dig.
Titta. Rakt ut där.
Där du tittar, är det en ö. En väldigt speciell ö.
Jag lämnade den för länge sen. Jag trodde jag aldrig skulle se den igen.
Den kallas för Storbrittanien.
Och den finaste delen är Skottland. Det är där jag kommer ifrån.
Det är berg, gläntor och monster djupt inne i sjöarna, och...
Och det är där din mamma och pappa... blev förälskade.
Det är också där han krossade hennes hjärta.
Jag tänkte att jag skulle lämna den delen utanför.
Du berättade inte biten om hans morfar.
Det var han som sände en båt till ön som skulle döda alla pappas vänner.
Vi tar oss in och ut. Han får aldrig reda på vart vi är.
Underskatta honom inte, Desmond.
Om han kommer på att vi är här så vet jag inte vad han gör.
Men det här har ingenting att göra med din pappa, Penny.
Vi är här på grund av Daniel Faraday.
Han sa att alla på ön är i fara, och att jag är den ända som kan hjälpa dem.
Jag måste göra det här, Penny.
Är du säker på att han sa det?
Sawyer sa vid bäcken. Så om han inte blivit grillad utav en brinnande pil-
-så är det där han och alla andra skulle vara.
- Hur är din huvudvärk? - Värre, faktiskt.
Men med hänsyn att vi springer för våra liv så tänker inte jag klaga.
Har du varit snurrig eller sett dubbelt?
Båda faktiskt.
Varför ser du så orolig ut?
Är det för att du vet vad som händer med mig?
Lyssna på mig. Inget kommer att hända med dig.
Jag kommer inte att tillåta det.
Hallå, vi är här!
Det var en bra mötesplats. Det är bara vi här.
Vi borde vänta och se om de kommer. De kan vara precis bakom oss.
- Ja, eller så kom de och drog. - Eller så är de döda.
Den där attityden, Miles... Det är inte precis det vi behöver nu.
Folk är redan rädda nog. Miles...
Miles?
Vänta! Rör er inte!
- Vem bestämmer här? - Han gör det.
Du kunde inte hålla dig borta, eller hur?
Översatt av: SPiRAL och Taffi
www.SWESUB.nu
- Åt han upp sin frukost? - Ja.
Bråkade lite, men lyssnade i slutet... Inte som sin pappa.
Du, älskling...
Jag måste hitta hans mamma, och berätta att han fortfarande är på ön-
-sen är jag färdig med det för alltid. - Varför just nu?
Om han berättade allt på ön...
Varför kom du inte ihåg det förrens för två dagar sen?
Jag vet inte.
Jag förstår inte mer hur det här funkar än dig.
Jag vet att det hände.
Daniel Faraday knackade på luckans dörr, och sa åt mig att åka till Oxford.
Alla var i fara, och jag var den enda som kunde rädda dem.
Jag vet hur galet det låter.
Jag är tillbaka innan det blir mörkt. Och sen är jag klar. För alltid.
Jag lovar.
Om du ska lova mig något, Des.
Kan du lova mig då att aldrig åka tillbaka till den där ön igen?
Varför skulle jag vilja åka tillbaka dit?
Det var tjugo av er på stranden och bara fem stycken av er här.
Vart är resten?
Kanske så blev de sprängda av någon av era landminor?
Vi la inte ut dem. Det gjorde ni.
När vi drar härifrån, så kan inte jag göra något med vad som händer er.
Men om ni samarbetar nu, så blir det lättare för er.
Så vart är resten av ert folk?
Jag vet inte.
- Vilka är de här? - Jag han inte fråga.
De attackerade oss på stranden.
Det här är en 30-kalibers M1 Garand gevär. Det ser nytt ut.
Vem bryr sig om geväret? Vart fan har du varit?
Om du hade gått igenom det som jag har gjort, James...
Så kanske den lämpligaste frågan hade varit:
När i helvete har jag varit?
- Vad har hänt med ditt ben? - Jag blev skjuten.
- Av vem? - Vi kan prata historier senare.
Vi sa åt resten av våran grupp att vi skulle möta dem vid bäcken.
Om vi ska kunna träffa dem igen, så är det bäst att vi rör på oss.
Det ser ut som inte vi har något rep-
-så att vi kan vara säkra på att de inte försöker döda oss igen.
Verkar som att vi får skjuta dem.
Va?
- Vad är det för språk? - De pratar Latin.
Han frågade varför vi inte bar unifrom, och den andra bad honom hålla tyst.
- Och hur kan de prata Latin, Juliet? - Samma anledning som mig.
För de är från "De andra."
- Vi gick precis över en ny grav. - Va?
Fyra stycken Amerikanska soldater. De dog för mindre än en månad sen.
Tre av dem blev skjutna. Den andra dog av strålningsgift.
Har någon av dem nämnt vilket år det är?
Vi är framme.
Richard? Vi är tillbaka.
Fångade de här vid bäcken. Han är ledaren.
- Vad heter du? - Vad heter du?
Jag heter Richard Alpert.
Jag antar att du kom tillbaka för din bomb.
Jag är ledsen. Men jag hittar ingenting på Faraday.
Det är omöjligt. Jag vet att hennes son var professor här.
Han heter Daniel Faraday. Jag är säker på att han finns i databasen.
Det finns ingen med Faraday som har varit här på Oxford.
Jag besökte honom.
Jag var i hans labb. Det var på en vind. Det var ovanför fysik avdelningen.
Arkivet sträcker sig långt tillbaka. Det har säkert skett ett problem bara.
Du råkar inte komma ihåg vilket år det var sist du var här?
Vilket år?
Jag är inte riktigt säker.
Får jag fråga varför du söker den här informationen?
Förlåt för att jag störde dig.
Jag skulle inte ha rört det där.
Jag undrade när någon skulle komma på att vi inte bara gasade här.
- Är du en professor? - Nej, inte precis.
Du är i alla fall ärlig.
Varför sa du åt mig att inte röra det där?
För att jag var den som fick ta ner råttorna-
-som han gjorde genom den här jävla saken till förbränningsugnen-
-så ingen skulle få reda på vad han hade gjort.
Du menar Daniel Farady?
Ja. Du är inte den första som rotar runt här och frågor om honom.
Ryktet sa att han försökte skicka råthjärnor tillbaka i tiden.
Löjligt, eller hur?
Jag glömmer att du förstörde mitt lås om du säger åt dina vänner-
-att allt du hittade var gammal skit lämnat av en man.
Rimligt nog.
Faraday...
- Universitet hade inget på honom. - Kan man skylla på dem?
Jag menar, efter vad han gjorde mot den där stackars flickan?
Vilken flicka?
- Ta det lugnt! - Det är lugnt, Dan. Jag mår bra.
- Vi är så döda. - Nej, nej.
Vi är inte "så döda". Vi kommer att klara oss.
Vi måste bara hålla ihop tills det kommer ett nytt sken.
Okej? Sen försvinner allt det här.
- När händer det då? - Kanske om fem minuter.
- Det kan också ta femtusen år. - Det är ju perfekt.
Vad är det som händer, Dan?
- Varför gör de så här mot oss? - Jag vet inte.
Men de måste tro att vi är med den Amerikanska militären.
Om det är så, är det våran bästa chans att överleva ifall de fortsätter tro så.
Förlåt mig. Avbryter jag er?
Ellie säger att du inte är villig att avslöja vart resten av erat folk är.
Varför skulle jag göra det? Så att ni kan döda dem också?
Vi började inte. Ditt folk attackerade oss.
Du kom till vår ö för att göra dina tester. Ni skjuter på oss och-
-ni antar att vi inte ska skydda oss? - Jag vet ingenting om det där.
Vi är vetenskapsmän.
Och? Så de skickade dig hit för att hämta tillbaka det?
Om du menar våran vätebomb, så ja.
Jag gissar från mannens strålningsskador att inskärningen är kompromissad.
Stämmer det? Du måste lyssna på mig.
Du har en ostabil apparat som kan förstöra den här ön och den är trasig.
Om du inte låter mig göra den ofarlig så kommer vi alla att dö. Alla.
Hur vet jag att du inte blev skickad hit för ett självmordsuppdrag?
Så att jag tar dig till bomben och du bara detonerar den?
För att...
Jag är kär i kvinnan som sitter bredvid mig.
Och jag skulle aldrig...
Jag skulle aldrig göra något som skadade henne.
Okej.
Ta hand om din bomb, men försöker du med någonting annat, så skadar du henne.
- Så vilka lärde dig latin? - "De andra" 101.
Jag var tvungen till det. Språket av demokratin.
Åt skogen med demokratin.
Jag föreslår att du pratar med oss.
När vi kommer tillbaka till bäcken och möter upp resten av vårat folk-
-kommer det bli mycket ilska mot er för att ni attackerade dem.
Resten av erat folk är antingen tillfångatagna eller dödade.
Vadå? Vad får dig att säga det?
Den idioten skrek ut, "träffa oss vid bäcken."
Vi visste vart de var på väg så vi skickade en grupp efter dem.
Jag kanske skulle sagt det på mitt hemliga språk.
- Vi är inte era fiender. - Låt oss då gå.
Vad i helvete säger du?
Ta oss till erat läger. Snälla.
- Varför skulle jag göra det? - Är Richard där?
- Richard Alpert? - Sa du Richard Alpert?
- John snälla. - Ta med oss till erat läger.
Ingen mer behöver dö. Snälla.
Okej då.
Vi behöver gå österut några kilometer tills vi kommer till bergskrönet.
Skjut honom!
Skjut honom, för fan!
Är du galen? Vad tänkte du? Varför sköt du honom inte?
För att...
...han är en utav mitt folk.
- Och vem är du? - Mitt namn är Desmond Hume.
Jag söker Theresa Spencer.
Jag är Abigail Spencer. Theresa är min syster.
- Kan jag få tala med henne? - Vill du prata med Theresa?
Jag fick hennes namn utav en herre på Oxford Universitetet.
- Daniel Faraday. - Daniel Faraday?
Varför nämnde du inte det? Snälla, du måste komma in.
Tack.
- Talade han inte om det för dig? - Nej. Nej, det gjorde han inte.
- Kan hon höra oss? - Nej. Theresa är iväg nu.
- Iväg? Vad menar du? - Ibland vaknar hon upp och tror-
-att hon är tre år gammal och vill veta vart hennes docka är.
Igår pratade hon med våran pappa. Han dog för fem år sedan.
Jag beklagar. Det här var ett misstag, jag borde inte ha kommit.
Självklart. Varför skulle du vilja stanna? Daniel ville då inte.
- Lämnade han henne så här? - Flydde till amerika, inte hört-
-någonting ifrån honom sen dess. Han övergav henne.
Vad för slags man gör någonting sådant?
Jag vet uppriktigt sagt inte vad vi skulle ha gjort-
-om det inte hade varit för Mr Widmore. - Ursäkta, vem då?
Daniels välgörare. Han finansierade hans studier-
-och han tog ansvar för resultatet utav det.
Han har tagit hand om Theresa enda sedan det hände.
Allting här inne är tack vare Mr Widmore. Gud välsigna honom.
En vätebomb? Seriöst?
På femtio-talet testade regeringen vätebomber i Södra stilla havet.
Lyckosamma vi är.
- Du hade inte behövt säga det där. - Säga vadå?
Att du älskade mig. Det finns mer sätt att övertyga honom om-
-att du inte skulle spränga hela ön.
Jag sa det jag sa...
...för att jag menade det, Charlotte.
Nu går vi.
Kommer tillbaka snart. Jag lovar.
Vad nu än dina överordnader har sagt till dig-
-så vill jag att du ska få veta sanningen.
För en månad sen hittade vi en bataljon på arton soldater-
-precis här inne i jungeln, redo att slå upp läger.
Vi gav dem möjligheten att lämna ön fridfullt.
De var inte villiga att göra det så jag var tvungen till att döda dem.
- Allihopa. - Tvingad?
- Av vem då? - Du går efter order av någon.
Du följer en kedja utav befallningar.
- Ja. - Det gör jag med.
Richard! Richard!
- Vad i helvete har hänt dig? - Jag och Cunningham...
En grupp av dem överraskade oss. De var flera men jag lyckades rymma.
- Flera? - Käften, Ellie.
- Vem är det här? - Han ska hjälpa oss med vårt problem.
- Ni borde gå vidare. - Han är en av dem. Du kan inte-
-lita på honom? - Du hörde, Ellie! Gå!
- Hur rymde du? - Jag sprang.
Och det inträffade dig aldrig att de kanske följde efter dig?
Följde efter mig? Deras ledare är en gammal gubbe.
Tror du att han kan spåra mig? Tror du han känner till ön mer än mig?
Hur visste du att Richard skulle vara här?
Richard har alltid varit här.
- Hur gammal är han? - Gammal.
Varför är du så intresserad utav Richard, John?
Jag är intresserad utav honom för att han var på väg att berätta-
-hur jag skulle rädda oss. - Rädda oss?
Men innan han kunde slutföra det så-
-blev vi avbrytna av ett vitt sken och jag hoppades på att vi kunde-
-fortsätta där vi slutade.
Jag vill inte avbryta "Jag är en Annan, du är en Annan" återträffen-
-men Faraday, mannen som egentligen ska rädda oss-
-får en dödsgång in i jungeln nu.
- Lycka till med det där. - Ska du inte hjälpa mig att rädda honom?
Nej. Jag ska gå ner och avsluta min konversation med Richard.
Det kommer att få oss alla dödade.
Om du bara går ner där kommer de att veta att vi är här.
Låter rimligt. Ni får tio minuters försprång.
Hur är det med dig?
Ska du stanna här i det galna eller hjälpa mig att rädda nörden?
- Varför kollar du på mig hela tiden? - Nej, nej. Det gör jag inte.
- Det gör du visst. - Du har rätt. Ursäkta mig.
Du är så väldigt lik en jag brukade känna.
Någon annan än flickan du nyss bekände din kärlek för?
- Du var då en charmör. - Långt ifrån, tro mig.
Jag tror dig inte förresten.
Du kan ha lurat Richard-
-men du kan inte tro på att jag tror att-
-du, en brittisk kvinna och en kinesisk man tillhör militären av USA.
Vem är du och vad gör du på våran ö?
Vill du veta vem jag är?
Jag är eran bästa chans för att disarmera bomben.
Okej, disarmera den då.
- Vad gör du där uppe? - Jag undersöker den.
- Gå uppåt. - Vadå?
Gå bakåt, gå bakåt. Det är osäkert. Vi måste gå.
- Om du försöker dig på någonting. - Om jag försöker mig på någonting?
Tänker du skjuta mig då? Är det så?
Ja, det vore en strålande idé, ett skott bredvid en... Vad kallar du detta?
En vätebomb? Ja, en perfekt idé. Verkligen, jag är inspirerad.
Lyssna nu. Har ni tillgång till bly eller betong?
- För vadå? - Det är en spricka i kapseln.
Den behöver fyllas ut med bly. Man behöver ta bort den försiktigt-
-ifrån platformen och sedan gräva ner den.
Du tog med mig enda ut hit för att tala om att vi måste gräva ner den?
Du sa till Alpert att du kunde disarmera den.
Du behöver inte oroa dig, gör bara som jag säger och gräv ner den-
-så kommer den inte gå av. -Hur vet du det?
- Du måste lita på mig. - Jag litar inte på dig.
Gräv ner den. Gräv ner den bara och allting blir bra.
- Kom ihåg att din överordnad... - Hur kan du vara så säker?
- Vill du ta bort bomben? Gräv ner den. - Hur vet du det?
För att om femtio år är ön fortfarande kvar.
- Vad sa du precis? - Ta det lugnt.
Jag kan förklara lite bättre. Jag förstår hur det här låter.
Det är svårt att förklara.
Femtio år ifrån nu, jag och mina vänner...
Jag och mina vänner... Vi kommer därifrån.
Och här är saken, allting är bra. Jag säger inte att allt är perfekt-
-men det har inte förekommit några atomexplosioner.
- Släpp geväret, blondin. - Det är okej.
- Det är lugnt. Du kan ta ner geväret. - Hon tar ner sitt först.
Varför tar vi inte alla ner våra gevär.
Jag sa släpp det!
För helvete.
- Är de från framtiden också? - Berättade du det?
Du kan inte...
Jag ber om ursäkt, Mr Widmore. Han rusade förbi mig.
Det är okej, Melanie. Mr Hume är en kollega till mig.
Var så snäll att gå.
Jag vet att du har frågor till mig. Jag tänker inte svara på dem.
Jag har kommit för att fråga dig en sak.
Och så fort du berättat det jag vill veta, ser du mig aldrig igen.
- Förstår du mig? - Okej.
Jag behöver veta vart jag kan hitta Daniel Faradays mamma?
Vad får dig att tro att jag ens vet svaret på den frågan?
För att innan du satte Faraday på din lilla båt-
-och skickade honom till ön, la du ner tio år på att finansiera hans forskning.
Så jag antog att du visste någonting om hans familj.
Desmond, jag har inte hört eller sett min dotter på tre år.
Svara mig bara på det här. Är hon säker?
Vart är Faradays mor?
Hon befinner sig i Los Angeles.
Det här är en adress till henne.
Jag misstänker att hon inte kommer att bli glad över ditt besök.
Hon är en väldigt privat person.
Vänta, Desmond.
Framför ditt meddelande, men gå sedan ut ur denna röra.
- Sätt inte Pennys liv i fara. - Fara?
Du blir involverad i någonting som går tillbaka många, många år.
Det har ingenting att göra med dig eller min dotter.
Vart ni än gömde er. Åk tillbaka dit.
Tack för rådet!
Richard Alpert!
- Jag söker Richard. - Rör dig inte.
- Richard Alpert! - Ner på marken, nu!
- Richard, jag behöver tala med dig. - Håll käften.
Det räcker!
Vem är du?
- Mitt namn är John Locke. - Ska det betyda någonting för mig?
Jacob skickade hit mig.
- Ta ner geväret. - Va? Du kan inte lita på honom.
Jag sa, ta ner geväret, Widmore.
Är ditt namn Widmore?
- Charles Widmore? - Vad rör det dig?
Inget alls. Trevligt att träffas.
- Hej. - Hej.
- Haft en bra dag? - Ja. Han ville fiska i Themsen.
Vi fångade ingenting. Du då? Hittade du Faradays mamma?
Det fanns ingen att hitta.
Hon dog för några år sedan.
- Varför ljuger du för mig? - Vad? Det gör jag inte.
Vart är hon?
Hon befinner sig i Los Angeles.
Du behöver inte oroa dig. Det här var ett misstag.
Nej, jag lovade att det här skulle vara färdigt inom en dag-
-och nu är det färdigt. Det är inte vårat problem längre.
Vad händer om du vaknar upp imorgon och minns någonting annat?
- Då glömmer jag det. - Och nästa dag?
Jag glömmer det. Det spelar ingen roll. Du är mitt liv nu, du och Charlie.
Jag lämnar dig inte igen.
Inte för det här. Inte för någonting.
Du glömmer det aldrig, Des.
Så jag antar att vi följer med dig.
Gav jag dig den här?
- Ja. - Efter att du blivit skjuten-
-och jag vandrade ut ur jungeln för att plåstra om dig?
- Det är riktigt. - Varför minns jag inte något av detta?
För att det har inte hänt ännu.
Jag är inte säker på vad du väntar dig att jag ska säga, John.
Jag förväntar mig att du talar om för mig hur man tar sig ifrån ön.
Det är väldigt privilegierad information. Varför skulle jag dela med mig utav det?
För att du sa åt mig att jag hade någonting viktigt att göra-
-när jag väl tog mig dit.
Och för att jag är eran ledare.
- Är du min ledare? - Det var vad du sa till mig.
Jag vill verkligen inte motsäga mig själv-
-men vi har en väldigt specifik process för få ledarskap-
-och det börjar vid en väldigt, väldigt ung ålder.
Okej. Okej.
- Vilket år är det nu? - Det är år 1954.
Den 30 Maj, 1956, två år ifrån nu, det är dagen då jag föddes.
Tustin i Kalifornien, och om du inte tror mig-
-så föreslår jag att du kommer och hälsar på mig.
- Vad är det? - Det håller på att hända igen.
Du måste tala om det för mig nu, Richard! Hur tar man sig ifrån ön? Snälla!
- Är allt bra? - Ja, jag tror det.
Charlotte!
- Är allt bra? - Ja, jag mår bra.
Jag också. Jag mår också bra.
Charlotte! Charlotte!
Charlotte! Nej, nej! Kolla på mig, det är jag!
Allt är bra! Charlotte!
Översättning: Taffi och SPiRAL
www.SWESUB.nu