Ce-i aia?
O schiță pe care mi-a desenat-o Faraday.
Nu știi unde e ambarcațiunea?
Știu unde e.
De ce zbori direct spre frontul de furtună?
De ce nu mă lași să-mi fac treaba?
Ea e Penelope?
I-a spus lui Charlie că nu știa de vasul ăsta, corect?
Da.
La ce te aștepți să găsești acolo?
Răspunsuri.
Țineți-vă.
Scularea. Mișcare!
Ce aștepți, Hume?
Ce s-a întâmplat, Hume?
Nu m-ai auzit?
Regret, d-le. Aveam un vis, d-le.
Un vis, da? Și ce visai?
Că ți-a luat al naibii de mult să treci în rând?
Eram într-un elicopter, d-le.
Era furtună, domnule.
Și nu-mi amintesc altceva, d-le.
Ei bine, măcar a fost un vis pe temă militară.
Bine. Toată lumea în curte, în 4 minute.
Și să-i mulțumiți soldatului Hume că o veți face în marș forțat.
Mișcarea.
1, 2, 3, 3. 1, 2, 3, 4.
1, 2, 3, 4, 5. 100 de abdominale.
Haide!
Sper că a meritat visul ăla, amice.
Regret amice. Dar n-am mai avut niciodată un vis așa de real.
Era ca și cum aș fi fost acolo.
Ai de spus ceva, Hume?
Te-am întrebat ceva!
Aproape am trecut. Văd lumină.
Ce faci?
Desmond...te simți bine?
Cine ești?!
De unde-mi știi numele?
LOST - Seria 4 Ep 5 Constanta
Traducerea și adaptarea: biotudor & veverița_bc @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
Poftim.
Au decolat de o zi. De ce nu avem vești de la ei?
O să-ți repet, așa cu am făcut toată noaptea. Nu știu.
Ați auzit ceea ce am auzit și noi când ați apelat vasul.
De ce credeți că am ști ceva?
Pentru că nu sunteți îngrijorați.
Pardon?
Vasul vostru e la 65 km în larg, ar trebui să dureze cât, 20 de minute până acolo?
De ce nu sunteți îngrijorați?
Ar trebui să-mi împreunez palmele și să spun o rugăciune?
Haide...Poate că ar trebui să le spunem.
Ce să ne spuneți?
Dan...
Să nu-i zăpăcim.
Daniel, poate că dacă vorbești rar
te vom putea urmări.
Modul în care interpretați timpul de când au plecat prietenii voștri
nu corespunde de fapt cu timpul de când au plecat.
- Ce înseamnă asta? - E o greșeală.
Va fi în regulă.
Dacă Frank a urmat cursul corect. Dacă e așa, vor fi în regulă.
Și dacă nu a făcut-o?
Atunci ar putea apărea efecte secundare.
Suntem la 600 de metri. Stai jos.
Ce caut eu aici?
Ce naiba se întâmplă?
- Ceva e în neregulă cu asta. - De unde-mi știi numele?
- Ține-l. - Încerc.
Dă-mi drumul!
Ține-l departe de manșă. Ajungem în 2 minute.
De ce te-ai întors? Ei cine sunt?
Supraviețuitorii zborului 815.
La ce te-ai gândit când i-ai adus aici?
- Unde mă aflu? Cine sunteți? - Ușurel...
- Ce caut aici? - Ia-o încet...
Prietenul meu e dezorientat.
Nu-ți sunt prieten. Nu te cunosc!
Când a început să facă așa?
Era bine la decolare. Când au început problemele atmosferice...
Faraday mi-a spus că dacă urmez cursul exact...
Cum te numești, prietene?
Sayid.
Bine, Sayid. Îți ducem acum prietenul la infirmeria navei.
- Merg cu el. - E mai bine să-l vadă un doctor mai întâi.
Apoi poți coborî și tu.
Îmi dau cuvântul că așa va fi, bine?
- Bine... - Ascultă-mă. E o greșeală, da?
Nu-i cunosc pe oamenii ăștia.
- Nu-i cunosc. - Înțeleg.
E o greșeală!
Nu trebuie să fiu...
...aici.
21, 22...
...aici.
Ce aici?
De ce naiba te-ai ridicat?
Ai terminat cu abdominalele
pentru că vrei să alergi?
Pluton, în picioare.
La dreapta.
Luați-vă echipamentul! Hai, hai, hai!
Mișcă-te. Să mă ajute Dumnezeu, de-acum iau deciziile singur.
Ce naiba e cu tine, Des?
Dacă-ți spun că mă cred nebun?
De unde știi că ești nebun?
Azi dimineață, când făceam abdominale în curte
...am plecat.
Cum adică ai plecat?
Eram pe un vas.
Apoi am revenit aici, unde a început totul.
- Des, dacă încerci să scapi... - Billy, îți spun adevărul.
Cine mai era pe vasul ăla? Cineva cunoscut?
Penny.
Era o poză. Penny era în poză.
Des, unde te duci?
Mulțumesc pentru dimineața asta, Hume.
Ai grijă pe unde calci.
Ai grijă pe unde mergi. Ușurel.
Nu sunt aici.
Nu se întâmplă așa ceva.
Ești aici. Și astea se întâmplă.
- O să ne ocupăm de tine. - Ce căutăm aici?
- E în regulă. O să fie bine. - Nu trebuia să fiu aici.
Cine sunteți?
Eu sunt Keamy, iar el este Omar.
Eu sunt din Vegas, el din Florida
... dar de unde provenim... - Ultima dată din Fiji.
Așadar, pentru moment, suntem încă în Pacific.
Bine, prietene...
Relaxează-te. O să vină doctorul și o să-ți pună câteva întrebări,
care te vor ajuta să clarifici problema.
Cum adică să clarific problema? Stai puțin, cum adică?
N-ar trebui să fiu aici!
Deschide ușa.
Ți se întâmplă și ție, nu-i așa?
Vino cu mine.
Ce e cu Des?
Prietenii tăi știu ce e cu el.
Orice ar face, nu-mi vor spune.
Atunci, poate-mi spui cum de am decolat în amurg și am ajuns aici în miezul zilei.
Ascultă...
nu știu ce se întâmplă cu amicul tău
dar trebuie să ai încredere când îți spun
că încerc să te ajut.
Vrei să mă ajuți?
Dă-mi telefonul tău.
Lasă-mă să-mi sun oamenii.
Dacă-mi dai arma, îți dau telefonul.
Fă-o repede.
Nu încerca să suni în Baghdad, telefoanele astea funcționează doar între ele.
Alo!
Jack?
Sayid.
Sunt pe cargobot.
Ești în regulă? Unde naiba ai fost?
S-a întâmplat ceva în timpul zborului.
Iar acum, Desmond e la infirmerie.
Stai puțin...
Ești pe difuzor.
S-a întâmplat ceva cu Desmond, în elicopter...
Pare că nu mă mai recunoaște și nu mai știe unde e.
Efecte secundare?
Prietenul vostru, Desmond, a fost expus recent unor doze mari de radiații?
Sau unui câmp electromagnetic?
Nu știm de ce, dar venind sau plecând de pe insulă,
unii oameni devin puțin confuzi.
E vorba de amnezie?
Nu e vorba de amnezie.
Mă auzi?
Te simți bine? Alo?
Tocmai am fost pe o roată gigantică.
Ai văzut, Ray?
Nu sunt nebun.
I se întâmplă și lui, Ray.
Și o să ți se întâmple și ție.
Ni se va întâmpla tuturor.
Când ne vom îndrepta din nou spre insula aia.
Vrei să te dai la o parte?
Nu!
- Ray, nu! - Relaxează-te.
Nu! Nimic nu va opri asta, Ray! Nimic nu va opri asta!
- Tu cum te simți? - Ce naiba se întâmplă aici?
Înțeleg că ești dezorientat.
N-o să mă înțepi cu aia, frate.
Nu vreau să te înțep cu nimic.
Vreau doar să-ți verific ochii.
- De ce? - Pentru a te putea ajuta.
Cum te numești?
Desmond.
Desmond, vrei să-mi spui care e ultimul lucru pe care ți-l amintești?
Alo?
Penny?
Ce vrei, Desmond?
Penny, ascultă. Cred că am probleme. Mi se întâmplă ceva.
Sunt confuz.Trebuie să te văd.
Te-ai despărțit de mine, apoi te-ai înrolat în armată.
Și acum mă suni pretinzând să-mi pese de tine?
Da, te cred că ești confuz, Desmond.
Nu sunt.
Am două zile libere, începând din seara asta.
- Pot să vin să te văd? - Nu.
Și să nu mă mai cauți la apartament, pentru că m-am mutat.
Mutat? Unde?
Nu contează.
Desmond, trebuie să plec.
- Să nu mă mai suni. - Nu..Penny, ascultă-mă
...am nevoie de tine.
Ai avut o viziune, Desmond?
Ce naiba, Frank. Nu trebuia să fii aici și mai ales nu cu el.
Regret, doctore, dar sună Faraday de pe insulă și vrea să-i vorbească.
Faraday nu vorbește cu pacientul meu.
Nu e pacientul tău.
Dă-i telefonul lui Desmond.
Dă-i telefonul. Acum!
Alo?
Desmond! Mă numesc Daniel Faraday.
Ne-am întâlnit ieri, înainte de a decola.
Dar tu nu-ți amintești asta, corect?
Decolat? Ce?
Desmond, nu prea avem timp, așa că vreau să-mi spui în ce an crezi că suntem.
Cum adică în ce an? În 1996!
Desmond, trebuie să-mi spui...
unde te afli?
Sunt într-un fel de infirmerie.
Nu acum, Desmond. Unde trebuia să fii? Unde erai în 1996?
Unitatea Miller. Regimentul Regal Scoțian.
- E lângă Glasgow. - Dan...
Nu, nu, mă gândesc.
Desmond, ascultă, dacă se întâmplă din nou,
vreau să te urci în tren,
te urci în tren și te duci la Universitatea Oxford
Departamentul de fizică de la facultatea Queens.
De ce?
Pentru că trebuie să mă găsești pe mine.
Unde e?
Ce?
Jurnalul.
Am nevoie de jurnal ca să-l cred.
De ce se crede în 1996?
Nu știu.
E imprevizibil. Îmi scapă.
Uneori, are loc o scindare de câteva ore, alteori, de câțiva ani.
Asta s-a întâmplat înainte.
Telefonul, te rog.
Desmond, mai ești acolo?
Vorbește, nu-i mai pot ține mult.
Da, sunt aici.
Desmond, când dai de mine la facultate
vreau să-mi spui să setez dispozitivul la 2.342
Ce?
Ai reținut? 2.342?
Și trebuie să oscileze la 11 Hz.
Ai notat, Desmond?
2.342. Oscilație la 11 Hz.
2.342 și 11 Hz, da?
Încă un lucru, Desmond.
Dacă nu mă las convins de aceste valori, trebuie să-mi spui
că știi despre Eloise.
Ușurel!
Desmond! Să-mi spui că știi despre Elo...
Nu m-ai impresionat, așa că mai încearcă.
Scuze. Ești cumva Daniel Faraday?
Iar tu ești...
Sunt Desmond Hume și mi s-a spus că te găsesc aici.
Cred că...
am fost în viitor.
- În viitor? - Da.
Am vorbit cu tine acolo. Mi-ai spus să vin aici, la Oxford,
să te găsesc,
mi-ai spus că mă vei ajuta.
De ce nu te-am ajutat acolo, în viitor?
Poftim?
De ce nu ți-am tratat acolo durerea de cap de la călătoria în timp?
Mi se pare cam inutil.
Nu crezi că ai mei colegi ar fi putut inventa ceva mai acătării?
Ce fel de farsă mai e și asta?
Paradoxul temporal.
Proastă inspirație.
Setează dispozitivul la 2.342 și ai grijă să oscileze la 11.
Atunci, spune-mi cine ți-a spus valorile astea?
Tu.
Uite ce, e caraghios...
Știu despre Eloise.
Ce sunt toate astea?
Ăsta e locul unde fac eu lucrurile dezagreate de cei de la Oxford.
Acest eu din viitor
el te-a trimis la această întâlnire, da?
Evident. Atunci ar fi trebuit să-mi amintesc de aceste discuții
ar trebui să-mi fi amintit de toate astea de aici.
De fapt, nu.
Poate că ai uitat.
Da. Și cum s-a întâmplat asta?
Asta va schimba viitorul?
Nu poți schimba viitorul.
Aia pentru ce e?
Pentru radiații.
- Mie nu-mi dai? - Tu n-ai nevoie.
E pentru expunere îndelungată. Eu fac asta de vreo 20 de ori pe zi...
Și pe cap ce-ți pui?
Da...
Ea...
Ea e Eloise.
Ce face asta?
Dacă numerele pe care mi le-ai dat sunt corecte,
chestia asta o s-o transporte pe Eloise în timp, la fel ca pe tine.
Ce s-a întâmplat?
Stai, încă nu s-a întors.
Gata. Bun...
Hai să începem.
Haide, haide...
Așa, așa...
Da, da...
Da!
A mers!
E incredibil!
Scuză-mă, dar cum e așa de incredibil un șobolan care aleargă printr-un labirint?
Ceea ce e incredibil e că eu de-abia am terminat labirintul în dimineața asta
și n-o s-o învăț să-l termine decât peste o oră.
- Ai trimis-o în viitor? - Nu, nu, nu. Conștiința. Mintea.
- Și cum mă ajută asta pe mine? - Pe tine?
Să te ajute pe tine? Nu înțeleg, trebuia să te ajut pe tine?
Nu te-am trimis înapoi să mă ajuți tu pe mine?
Nu știu de ce m-ai trimis aici!
Tot ce știu despre tine e că ai ajuns pe o nenorocită de insulă.
O insulă?
Ce insulă? De ce-aș merge eu pe o insulă?
Desmond, dă-mi telefonul!
- Hei! - Uitați!
Haideți! Toată lumea să se calmeze! Uitați! Ascultați!
Daniel voia să vorbească ceva cu omu', așa că i-am adus telefonul, atâta tot.
- Faraday a vorbit cu el? - A spus că poate fi de ajutor.
Faraday nu se poate ajuta nici singur!
Afară, acum! Căpitanul vrea să vorbiți!
- Și eu vreau să vorbesc cu căpitanul! - O să am grijă să-l anunț.
Între timp, stați jos.
- Trebuie să mă întorc. - Unde?
- Pe insulă? - A spus că m-ajută, că-mi spune ce să fac.
Desmond, Desmond...
- Poți să-mi explici, te rog... - Desmond?
Tu ești Desmond?
Te cunosc?
Sunt George Minkowski. Sunt ofițerul responsabil de comunicare.
Înainte să fiu legat de pat,
toate apelurile spre și de pe navă treceau prin mine, în sala emițătorului.
Din când în când, vedeam o lumină intermitentă pe consolă,
un apel în așteptare.
Aveam ordine stricte să nu răspund niciodată.
Și, ce legătură are cu mine?
Apelurile veneau de la prietena ta,
Penelope Widmore.
- Ce s-a întâmplat? - Te-ai întors...
Ai fost leșinat vreo 75 de minute...
- Leșinat? - Da... Da, da.
Ai leșinat fix în timp ce spuneai ceva. A trebuit să te car la scaun.
Deci să înțeleg că iar ai fost în viitor?
Da.
- Cât timp? - Nu știu, vreo 5 minute.
De ce se tot întâmplă asta?
În cazul tău, cred că progresia e exponențială.
De fiecare dată când conștiința ta sare în timp,
devine din ce în ce mai tare.
Eu aș avea grijă la traversatul străzii, dacă aș fi în locul tău.
- Ce-a pățit? - A murit.
- Da, văd asta. Cum? - Anuism la creier, probabil. Nu știu.
O să-i fac autopsie mai târziu.
Asta o să pățesc și eu?
Efectele par să difere, de la caz la caz, dar...
Ascultă-mă! Dacă se mai întâmplă mult asta, o să mor?!
Nu știu.
Cred că creierul lui Eloise s-a scurtcircuitat.
Salturile dintre prezent și viitor... În cele din urmă nu și-a dat seama unde e.
- N-a avut nicio "ancoră"? - Stai, la ce te referi prin "ancoră"?
Ceva familiar în ambele timpuri.
Toate astea, le vezi? Sunt numai variabile.
E ceva aleatoriu, haotic.
Orice ecuație are nevoie de stabilitate, ceva cunoscut, o constantă.
Desmond, tu nu ai nicio constantă.
Când te întorci în viitor, nimic de acolo nu e familiar.
Dacă vrei să oprești asta, trebuie să găsești ceva acolo
la care ții foarte, foarte mult și care există și acum, în 1996.
Constanta asta...
- Poate fi o persoană? - Da, poate...
Dar trebuie să faci un fel de legătură.
Nu spuneai tu că ești pe o navă în mijlocul pustietății?
- Pe cine suni? - Îmi sun constanta.
Numărul format a fost deconectat.
Hei, hei, ești bine?
Arăți mult mai bătrân acum, nu?
Bun venit înapoi, Desmond.
Trebuie s-o sun pe Penny.
A o suna pe prietena ta nu e prioritatea noastră.
Ascultă-mă, frate, eu nu te cunosc, dar tu pari să mă cunoști pe mine,
așa că dacă noi doi suntem prieteni,
am nevoie de ajutorul tău.
Trebuie s-o sun pe Penny acum!
Voi vreți cam multe.
Acum două zile, cineva a sabotat tot echipamentul.
Am pierdut toate căile de comunicație cu continentul.
Cred că aș fi putut repara problema, dar pe urmă am luat-o razna.
- Unde e camera emițătorului? - E o punte mai sus.
Vă duc eu acolo, haideți.
Și cum ieșim de-aici?
Pe ușă.
Se pare că aveți un prieten pe navă.
Poftim, îți curge sânge din nas.
E liber! Să mergem!
Nava Black Rock a ridicat ancora în Portsmouth, Anglia,
pe 22 martie, 1845, într-o misiune comercială în regatul Siam,
când s-a pierdut în mod tragic pe mare.
Singurul artefact cunoscut din această călătorie este jurnalul secundului,
care a fost descoperit printre artefactele unor pirați,
pe Insula Sainte Marie, Madagascar, șapte ani mai târziu.
Conținutul acestui jurnal n-a fost făcut public niciodată,
și nici cunoscut altcuiva din afara familiei vânzătorului,
Tovard Hansel.
Deschidem licitația pentru obiectul cu numărul 2342
la 100.000 de lire sterline.
150.000, domnule.
160, spune cineva 160?
170, domnule.
180 la telefon!
200.000 de lire, 220.000 de lire.
240? 260.000 de lire, domnule?
280? La telefon am 300.000... 320! 340.000 de lire!
360! 380!
- 380.000 de lire sterline! - Licitația e cu invitație, domnule.
Dă cineva 400.000 de lire?
Ascultă, frate, vreau doar să vorbesc cu domnul de colo, da?
Îmi pare rău...
Vândut cu 380.000 de lire ofertantului 755.
Mulțumesc...
Doar un minut, da?
- Domnule Widmore! - Desmond?
Putem vorbi nițel, domnule?
- Îmi pare rău, domnule Widmore... - Nu, e în regulă.
Vino cu mine.
Să te aud.
Trebuie să iau legătura cu Penny.
Nu știu cum să dau de ea, iar numărul e deconectat.
A fost o vreme când dacă o cereai în căsătorie,
sunt sigur că ar fi acceptat.
Din păcate...
... ai fugit ca un laș.
Să înțeleg că te-ai răzgândit,
și ai vrea să-ți dea o nouă șansă.
De ce mă urâți așa de mult?
Nu sunt eu cel care te urăște.
Uite adresa ei.
O las pe ea însăși să-ți spună.
Desmond!
Știu, e din ce în ce mai tare.
Și se întâmplă și din ce în ce mai repede.
Hai, să mergem.
Hei!
Tu cum ai pățit asta?
Am aruncat ancora aici, în așteptarea de noi ordine.
Ne plictiseam de moarte...
Eu și Brandon, unul din membrii echipajului...
am luat submarinul vasului.
Am vrut doar să vedem insula.
Dar Brandon a început să se poarte ca un nebun,
așa că am fost nevoiți să ne întoarcem.
- Unde e acum? - Într-un sac de plastic.
Acolo!
Cine a făcut asta?
Habar n-am.
Dar dacă află căpitanul, îmi pare rău.
După ce suni, cineva trebuie să-mi spună exact ce se întâmplă.
- Îl poți repara, frate? - Am nevoie de un minut.
Știi numărul la care trebuie să suni?
George, trezește-te! Trezește-te!
Întoarce-te!
Desmond, știi numărul?
Nu...
Atunci ai face bine să-ți amintești.
E 2004.
Nu mi-am dat seama că e aproape Crăciunul.
Au trecut...
Desmond...
Nu!
Nu pot să mă întorc...
Ce-a pățit?
Același lucru pe care o să-l pățesc și eu.
Desmond?
Ce faci aici?
A trebuit... Am încercat să te sun, dar ți-ai deconectat telefonul.
Da, pentru că m-am mutat.
Uite, nu știu dacă înțelegi mesajul, Desmond,
dar încerc să mă despart frumos de tine,
așa că dacă nu te superi...
Stai, stai, stai! Penny, te rog, trebuie doar să-mi dai noul tău număr, da?
De ce ți l-aș da?
Pentru că am făcut o mare greșeală. Nu trebuia să mă fi despărțit de tine.
Știu asta acum și îmi pare rău...
- Desmond, nu mai... - Înțeleg.
Știu că e prea târziu ca să mai schimb ceva, dar...
Trebuie să-ți spun ceva și vreau să mă asculți.
Știu că o să sune ridicol, dar, te rog, Pen.
Trebuie să mă asculți.
Spune ce ai de spus și pe urmă pleacă.
Știu că nu are niciun sens, pentru că nici pentru mine nu are,
dar peste mulți ani de-acum încolo voi fi nevoit să te sun,
și nu te pot suna dacă nu am numărul tău.
- Poftim? - Penny, hai, dă-mi numărul.
Știu că am stricat lucrurile, știu că s-a terminat totul între noi,
dar dacă mai e vreo părticică din tine care încă mai crede în noi,
doar... dă-mi numărul.
De ce n-ai spus că mă suni la noapte sau mâine?
O să te sun peste 8 ani,
pe 24 decembrie, 2004, de Ajunul Crăciunului.
Promit.
Te rog, Pen.
Dacă-ți dau numărul, pleci?
Da.
7-9-4-6-0-8-9-3.
Toate astea și nu ți-l notezi?
Nu mi-ar folosi la nimic.
Trebuie să păstrezi numărul.
- Să nu schimbi numărul timp de 8 ani. - Pleacă odată!
Nu uita, 24 decembrie, 2004.
Uite, Pen, dacă-ți mai pasă de mine, trebuie să răspunzi.
Nu sunt nebun, Penny, trebuie să mă crezi!
Trebuie să... ai încredere în mine!
Am încredere în tine, dar tot trebuie să-ți amintești numărul ăla.
7-9-4-6... 0-8-9-3.
7-9-4-6-0-8-9-3, 7-9-4-6-0-8-9-3, sună la numărul ăsta!
Excelentă sincronizare.
"Peticul" e gata, dar nu știu cât ține bateria.
Sper că răspunde.
Și eu sper.
Alo?
Penny?
Desmond?
Penny! Penny, ai răspuns... Ai răspuns, Penny...
Des, unde ești?
Sunt pe un vas...
Am fost pe o insulă...
- Doamne, Penny, chiar tu ești? - Da. Da, eu sunt.
Mă crezi acum?
Mai ții la mine?
Des, te caut de trei ani!
Știu de insulă. Am făcut cercetări...
... și când am vorbit cu prietenul tău, Charlie, mi-am dat seama.
Încă ești în viață.< i> Atunci am știut că nu sunt nebună.
- Des, mai ești acolo? - Da, da, sunt aici.
- Mai sunt aici. Mă auzi? - Da, da, e mai bine.
Te iubesc, Penny!
Te-am iubit întotdeauna!
Îmi pare foarte rău!
- Te iubesc! - Și eu te iubesc.
- Nu știu unde sunt, dar... - Te găsesc eu, Des,
- ... promit, - orice-ar fi.
- o să mă-ntorc la tine. - N-o să renunț!
- Promit! Te iubesc! - Promit! Te iubesc!
Îmi pare rău.
Sursa de curent e moartă. Atâta am avut.
Mulțumesc, Sayid.
A fost de-ajuns.
Ești bine, acum?
Da.
Mă simt perfect.
DACĂ CEVA MERGE PROST, DESMOND HUME VA FI CONSTANTA MEA.
Traducerea și adaptarea: biotudor & veverița_bc @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro