I tidigare avsnitt...
Den nya grannen...visade sig vara en gammal vän till Susan...
- Och tallen på gården... - Den är min stolthet och glädje.
...som hade problem att skaffa sig nya vänner...
Det tar emot att be dig att såga ner den.
Hennes dotter mindes inte sitt förflutna...
- Vem är Julie? - Din bästa vän när du var liten.
- Hennes man hade nyheter till Susan... - Du är gravid.
- Lynette avslöjade sin sjukdom... - Jag har cancer.
Gaby och Carlos påbörjade en hemlig affär...
- Kan du komma ifrån ikväll? - Menar du allvar?
...och Edie avslöjade en annan slags hemlighet...
Varför berättade du inte om ditt konto utomlands? Det med 10 miljoner dollar.
Den stora brottsvågen drabbade Wisteria Lane på tisdagseftermiddagen.
Det var då de boende hittade sina grillar omkullvälta...
...deras rena tvätt trampad på...
...och att deras skateboardar saknades.
Alla undrade vem som kunde vara ansvarig för en sån härjning.
Svaret fanns hos en granne som 20 minuter tidigare, hade varit involverad i...
...ett helt annorlunda...typ av brott.
Jag måste hem! Jag sa till Edie att jag skulle jogga.
- Är jag tillräckligt svettig? - Ja, tyvärr är det min svett.
- När ska du dumpa henne? - Det är komplicerat.
Dessutom...verkar inte du ha bråttom att dumpa Victor.
Generellt sett lämnar inte kvinnor sina män för killar som har flickvänner.
- Dumpa haggan. Vad är du rädd för? - Jag är inte rädd för... Herregud!
- Vad fan är det med dig? - Edie!
- Är du där, Gaby? - Ett ögonblick!
Edie! Vad för dig hit?
Jag letar efter Carlos, han skulle jogga men det var för flera timmar sen.
- Tyvärr, jag har inte sett honom. - Jaså?
För Ida Greenberg sa att hon tyckte att hon såg honom på din veranda.
Det är omöjligt, för här är han! Carlos!
Han är hemma hos dig. Han öppnade själv.
- Sådär. Han är hemma. - Okej. Tack...
Du sa till henne att jag är hemma... Jag är ju här! Vad sjutton ska jag göra?
Edie! Vänta, Edie! Vänta! Åk inte.
- Åk inte! - Varför inte?
Du...fyller år...inom kort och jag...
...vet inte vad jag ska ge dig.
...eller kanske en kaffekanna... eller doftgalgar...
- Eller en fin klockradio! - Jag har inte tid med det här, Gaby.
Du kan väl...överraska mig.
Vänta. Åk inte! Jag behöver mer rådgivning!
För fan, grabbar! Lek inte mitt på vägen! Nån kan bli skadad!
Carlos!
Otroligt. Nån har brutit sig in...
Herregud!
Och så slutade den stora brottsvågen på Wisteria Lane...
Ingen fick nånsin veta vem som bar ansvaret...
Du är svettig, älskling! Gå och duscha.
Därför att...det var ett insiderjobb.
Desperate Housewives Säsong 4 Episod 2 "Smiles of a Summer Night"
Översättning: Carllow, SwedishSpike & zozlow
Text hämtad från www.Undertexter.se
Ni kommer aldrig att se förtvivlan här...eller ilska...
...aldrig en gnutta av ånger...
...för människorna här har lärt sig hur man-
-döljer sina hemligheter för sina grannar...
Därför finns det inget bedrägligare i förorterna än ett leende...
- Vad exakt sa Julie? - Hon sa att Dylan inte är samma tjej.
Som att hon har förändrats eller som om hon har ersatts av en robot?
Det låter konstigt men Julie säger att Dylan inte minns nåt om att ha bott här.
Hon kanske har förträngt det. Hände nåt hemskt henne när hon var liten?
Jag är inte säker, men de gav sig av på ett konstigt sätt.
Är det inte morgonpigga skvallerkåren. Vem snackar vi om idag?
Susan!
Hon står bredvid...
Herregud! Har du stått där hela tiden?
Hursomhelst... Jag vill prata med er om Lynette.
- Om vad då? - Hennes behandling är ju så tröttande-
-så tyckte jag att det vore trevligt om vi ordnade en lunch för henne.
- Det låter bra. - Ja, det gör vi.
Gaby, du kan väl ta med din vegetariska lasagne? Susan fixar drickor...
-...och du en enkel sallad, Katherine? - Jag tar hellre med efterrätten.
Det behövs inte, raring. Det gör alltid jag.
Jag tänkte på citronmarängspaj.
Flyttgubbarna slarvade bort min salladsskål...
-...men pajtallrikar, däremot... - Kommer inte att behövas.
Som jag sa... Jag tar alltid med efterrätt.
Jag vet. Du får låna min salladsskål.
Brees paj kan du inte missa. Den är perfekt.
Ingen idé att bråka med perfektion. Det är en sak som jag har stört mig på.
Nu är du perfekt.
Gör det ont?
Det är lite obekvämt, men det går bra. Ta ett kort!
Jag sa att jag samlar på drottningar! Var uppmärksam.
Minns du att vi spelade det här när du skulle föda Parker?
42 timmar utan smärtstillande. Jag glömmer aldrig vilken kämpe du var.
Vi skriver inte mitt minnestal än. Jag kämpar fortfarande.
- Ta ett kort! - Visst.
Lustigt, vi spelade kort på vår smekmånad den regniga dagen.
- Minns du? Vi tände en brasa... - Nu gör du det igen!
Förlåt.
- Jag sa ju att jag samlar på drottningar! - Skit...just det.
Herregud, förlorar du med flit?
- Jag vill att du ska må bra. - Genom att ta bort det roligaste?
Förlåt, älskling. Det är bara det att... jag älskar dig så mycket.
- Ut! - Va?
Du ska distrahera mig, inte få mig att känna mig deppad.
- Sparkar du ut mig från behandlingen. - Vi ses hemma.
- Du åker med mig, älskling. - Åk. Jag tar en taxi.
- Det är kämpen jag beundrar så. - Ut!
Carlos! Hej.
Där är min födelsedagstjej.
Vilken fin bil. Har vi besök?
- Nej... - Vems är det då?
Det är... din födelsedagspresent till mig. Överraskning!
En bil. Jag tänkte ge dig örhängen.
Och? Köp dem! Jag ska köra nercabbat så att alla kan se dem.
- Jag har inte råd, Edie. - Visst har du det.
Flytta hit lite pengar från skatteparadiset.
Jag sa ju att det kontot var hemligt-
-vilket det inte kommer att vara länge om jag köper bilar för 80 000 dollar.
Jag anar att det du håller på med är en aning olagligt. Var kommer de ifrån?
De behöver du inte veta, inte skatteverket heller.
- Vill du att jag ska hamna i fängelse? - För Guds skull, Carlos.
Jag hade ingen aning om att... din situation var så...vansklig.
Jag antar att jag får lämna tillbaka den till firman.
Tack för din förståelse, älskling.
Om du inte vill ha örhängen... välj nåt annat istället.
Bara inte alltför extravagant.
Oroa dig inte. Jag har tänkt ut nåt och det är i din prisklass.
- Vad står på, Katherine? - Varför står det en flyttbil här?
Jag skulle ha ringt er, men har haft fullt upp. Jag har fått ett nytt jobb i Chicago.
- Så du ger dig av bara så där? - Visst är det galet?
Jag har inte tid att prata. Jag måste packa.
Nej, vänta! Jag hämtar Julie så hon får ta farväl av Dylan.
Vi har bråttom, jag tror inte att vi hinner...
Det gör inget, grabbar, fortsätt packa! Jag städar upp det!
Katherine? Mår du bra? Du verkar lite skärrad.
Det var en lång natt och jag mycket att göra.
Jag kommer verkligen att sakna er.
Hej, Katherine! Jag tog med salladsskålen.
- Tack. Du är så omtänksam. - Ingen orsak.
Jag undrar bara... Hur gick det med jobbet i Chicago?
- Jobbet? - Ja, det du så plötsligt stack för...
Ja, just det. Bara bra.
Det gick väldigt bra. Väldigt sporrande.
Jag har en sak i ugnen, så jag måste gå.
- Susan! - Vad är det? Jag äter för två.
Vill ni båda bli tjocka?
När jag föder och krystar och skriker för att sätta ditt barn till världen-
-vill du då verkligen minnas att du nekade mig sirap?
Fortsätt.
Jag måste prata med dig om ikväll. Herregud...
Är det om Matts fest?
Ja, det visar sig att den inte börjar förrän tio så får jag stanna till ett?
Familjen Johnson bor längre ner på gatan. Ja, det går nog bra.
Vänta! Familjen Johnsons vid Crestview? Jag tycker inte att du borde gå dit.
- Varför inte? - Jag har gjort några jobb där.
De har rätt vilda fester. Jag vill inte ens berätta vad jag drog ur toaletten.
Det var hans brors fester. Matt är inte sån.
Alla 17-åriga killar är såna. Våra fester gick bara ut på att fylla tjejerna.
- Jag dricker inte. - Det gjorde inte Missy Taylor heller.
Sen snabbspolar jag till när hon knöt fast sin BH i min radioantenn.
Jag uppskattar att du bryr dig men mamma har redan gett mig lov att gå.
Det är sant. Det var bara min åsikt. Din mamma bestämmer...
Ni har bra argument båda två.
Jag måste dock hålla med... och jag älskar er båda...
- Bestäm dig! - Jag håller med Mike.
Det verkar bli en vild fest och den börjar väldigt sent.
- Det är så orättvist! - Förlåt, raring.
Du ville ha ett beslut och så här blev det.
- Mer sirap? - Missy Taylor?
Fortsätt bara.
Se så stor lille Dylan har blivit! Karen McCluskey. Jag satt barnvakt åt dig...
- Du var bitsk. - Hoppas att jag inte gjorde dig illa.
Du var snäll...men högljudd.
Vilket liv du förde med trehjulingen. Jag skällde på din far för tutan han satte på.
Min far?
Hur kunde du känna min far? Han stack när jag var en baby.
Han hälsade på då och då. Hursomhelst, kul att du är tillbaka.
Låt mig hjälpa till, jag känner mig så skyldig när jag sitter här.
Rör dig inte. Vi vill skämma bort dig, så låt oss göra det.
- Hur går kemoterapibehandlingen? - Det vill hon inte prata om!
- Det gör inget... - Nu hugger vi in på pajen!
Den ser fantastisk ut.
Gode Gud... Det är den godaste paj du nånsin gjort, Bree.
Tack, men jag har gjort som vanligt.
Det här är inte min paj...
- Du kom på mig. Det är min. - Vad hände med min paj?
Jag ville att ni skulle prova min, så jag ställde din i kylen.
Kom vi inte överens om att jag skulle ta med efterrätt?
Jag vet, men alla säger att du är så duktig på att baka-
-så jag hoppades på att du skulle ge mig några tips.
Några tips behövs inte... Som mina vänner sa:
"Den godaste pajen som gjorts."
Då skulle du kanske inte sagt nåt. Alla hade gärna fått tro att det var din.
Den här kemoterpain... Hur har den varit?
Än så länge...inte så farligt.
- Fast jag fick sparka ut Tom igår. - Varför det?
Han blev så känslosam. Det var som de sista 20 minuterna i Brians Song.
Jag antar att jag behöver en ny kompis för kemoterapin.
Jag följer gärna med dig.
- Räkna med mig. - Jag håller dig sällskap.
Jag är volontär på sjukhuset så jag är där ändå.
Gode Gud, ni är så... Jag blir rörd av att ni vill allihop.
Vad har man vänner till?
- Gaby? - Nej tack, ingen grädde.
Gjorde hon en godare citronmarängspaj än du? Du måste skämta.
Nej, den lumpna kvinnan skulle bara ta med en grönsallad.
Hon tog inte bara med en egen paj. Hon gömde min och bjöd på sin.
Det är mer än lumpet. Det är köksterrorism.
Det blir värre. Hennes paj var godare än min.
- Omöjligt! - Det är sant. Alla tyckte det.
Till och med jag. Den där enkla grönsalladen...
Machesallad, rucola med inkokt anka och kanderade valnötter!
- Hon går för vinst. - Jag har försökt återskapa hennes-
-recept i flera timmar men jag är inte ens i närheten!
Var inte så hård mot dig själv. Den här är jättegod!
- Det...är hennes! - Förlåt...
Orson... Vad ska jag ta mig till?
Du kanske får bita i det sura och be henne om receptet.
- Kapitulera? Förnedra mig? - Det är din bästa paj, Bree.
Du gör den till fester, kyrkmiddagar och kakförsäljning.
Om hon kommer med sin överlägsna variant-
-och hävdar att hon är Fairviews bästa bakerska...
...har hon stulit min identitet.
- Så långt vill jag inte gå. - Jo, så blir det.
Det enda som är speciellt med mig är det jag laga och baka.
Du har rätt. Jag måste få tag i det receptet...
...kosta vad det kosta vill.
- Hej, Gaby! - Hej. Läget?
Jag kände mig lite konstig för en sak som hände på lunchen-
-och jag vill prata om det. - Ja, den där pajgrejen var ju otrolig.
- Jag tänkte att nu exploderar Bree... - Nej, inte det...
Jag vet inte hur jag ska säga det, så jag säger det bara.
När alla erbjöd sig att följa med på kemoterapin...
Till och med Katherine, som jag inte ens känner...då teg du som muren.
- Varför det? - Det verkade som om det var många nog.
Ja, men... Oss emellan, jag vill helst att du följer med.
Du är roligast av alla och det behöver jag nu.
Så gulligt. Men ärligt talat gillar jag inte sjukhus.
Ingen gillar sjukhus, men tyvärr är det dit man måste gå när man är sjuk...
...eller när vännerna är det...
Vi är väl vänner?
- Är det ett prov på vår vänskap? - Ja...ett sorts...
Kan jag skriva in dig?
Jag ser fram emot det.
Kom hit!
Jag kommer till dig.
- Är du arg för det där med festen ännu? - Jaså, du märkte det?
Jag har tänkt efter. Och...
-...glöm det jag sa tidigare. - Får jag gå då?
- Mike är i rummet bredvid. - Ska du inte berätta för honom?
- Nej och inte du heller. - Varför är du så försiktig?
- Du är min mor. Du kan köra över honom. - Jag tycker bara att det är gulligt-
-att han bryr sig och vill att han ska känna sig delaktig i beslutet.
- Nu är han ju inte det. - Vill du gå eller ej?
- Jag vill verkligen gå på festen. - Snackar ni om festen fortfarande?
Otroligt, eller hur? Släpp det! Mike och jag sa ingen fest, och så blir det.
Jag hoppas att jag inte stör. Jag ville bara ge dig en present.
Det är receptet på min smulpaj. Utan den är det ingen Thanksgiving hemma.
Så omtänksamt.
- Jag stoppar ner den i min receptlåda. - När vi ändå byter pajrecept-
-skulle jag gärna ta det på din citronmarängpaj.
Verkligen? Smickrande att du frågar, men det lämnar jag inte ut.
Ursäkta...?
Jag har provat mig fram i flera år innan jag hittade min hemliga ingridiens.
Vilken? Vanilj? Muskot? Kardemumma?
Berättade jag det, vore det ingen hemlighet längre. Bara en ingridiens.
Det främjar ju inte grannsämjan. Du fick ju precis receptet på min smulpaj.
Det är ett väldigt bra recept. Jag har boken det kommer ifrån.
Det är inte ur nån bok. Jag fick det av min mor.
Såvida inte din mor heter Betty Crocker tog hon det ur en bok.
- Ojdå, blev du upprörd nu? - Nej, jag är inte upprörd.
Jag undrar bara varför du är så fast besluten att vi ska få en dålig start.
Först pajen till Lynette när jag sa sallad...
Jag undrar däremot-
-vad ger dig rätt att avgöra vem som tar med vad till en lunch jag har föreslagit?
Det är tradition. Jag organiserar alltid våra sammankomster-
-och har alltid efterrätt med mig. - Så skönt att jag är tillbaka-
-och kan avlasta den bördan för dig.
- Ge mig bara receptet! - Beklagar...det kan jag inte.
Jag hoppas inte det här hindrar oss från att vara vänner, för jag gillar dig, Bree.
Ger du dig den på det kan du säkert baka en godare citronmarängspaj än min.
Tricket är att hitta den perfekta blandningen av sött och surt.
Det är du en mästare på, kära du.
- När får jag se min stora överraskning? - Vänta bara.
All sirap satte sig på dina bröst.
Jag inbillar mig alltså inte. De är större, eller hur?
Ja! Särskilt det högra...
Jag skojar bara. Ta hit de där.
Bäst att jag varnar dig. Jag kanske måste jobba med axlarna.
Det där med Julie och festen imorse... Tack för att du stöttade mig.
Det betydde mycket och jag vet att det inte var lätt för dig.
Ja, ibland måste man vara tuff.
Du gjorde rätt. Jag körde förbi huset ikväll.
Festen hade spårat ur helt och hållet. Ungar som raglade runt fulla...
...och spydde i rännstenen. Några tjejer sprang runt barbröstade.
Polisen är säkert där när som helst.
Vi behöver vispgrädde.
Jag tror inte att man kan ha en sexig date utan vispgrädde.
Man kan inte och ska inte.
- Jag kan kila iväg och köpa lite. - Nej, du har...jobbat hela dan.
Stanna här, så går jag och köper.
Köper du mer sirap också?
Önska dig nåt.
Jag längtar efter att få se vad jag har köpt till dig. Hur omtänksam var jag?
Väldigt...
Öppna den.
- "Ja!" - Inte än, jag har inte frågat än.
Vill du gifta dig med mig, Carlos Solis?
Då säger du...
- Friar du? - Du ville ju inte lägga ut så mycket.
- Vad är billigare än ett löfte? - Edie...
Jag gör det för din skull. Får skatteverket nys om dina...
...undanstoppade pengar, kan de tvinga mig att vittna emot dig.
- Men...om jag är din fru... - Hur ska de få reda på det?
Älskling, folk pratar... Arga och besvikna människor...
Kom igen, säg det nu! Det är min födelsedag.
Visst. Vi är förlovade.
Carlos... Jag tror att jag kommer att börja gråta.
Ja, jag med...
Konstigt, eller hur? Mamma sa alltid att pappa stack direkt när jag fötts.
- Förklarade hon vad McCluskey sa? - Jag sa inget.
Hon flippar ur när jag nämner honom.
Du har rätt att få veta om din far. Du måste konfrontera henne.
Jo, tjenare. Inte en chans... Hon är inte så cool som din mor.
- Hej! Jag fyller år idag. - Då måste du vara Matt.
Jag heter Susan Mayer och...
Boomer, din rackarns tomte! Du gjorde det verkligen!
- Det var inte jag, men grattis mannen! - Nån bryr sig! Samla er runt här!
- Är musiken bra? - Javisst. Kan nån säga var jag hittar...
Nog snackat, ta av det bara! Vi känner oss generösa ikväll.
- Herregud. Jag är ingen strippa! - Inte...?
- Blir det nåt, eller? - Hon är ingen strippa, Boomer.
- Men implantaten då? - Jag är gravid!
Det är sexigt...
Beklagar. Jag borde ha fattat att du är Julies mamma.
Du är alldeles för snygg för att vara en strippa.
Om den kommentaren ska hindra mig ifrån att ringa dina föräldrar...
...så funkade den. Snyggt jobbat!
Ursäkta mig.
- Vad gör du här, mamma? - Hämtar dig. Festen har spårat ur.
- Det har den inte alls! - Klart att du inte tycker det-
-eftersom du trycker i dig en mugg...
...apelsinläsk.
- Jag tror inte att det är sant. - Det är det. Vi går nu. Du också, Dylan!
- Vad har du på dig? Det är pinsamt. - Tja, Boomer gillade det.
Ring mig imorgon. Vi kan se nån film som morsan kan släpa ut oss ifrån.
- Jag fattar att du är upprörd. - Nej, jag är förvirrad.
Först får jag gå, men inte för Mike. Sen får jag-
-men "Säg inget till Mike och sköt dig". Det gör jag och blir straffad.
Jag erkänner att det finns en viss brist på konsekvens här.
Det är som... Sen du gifte dig så förlorar jag bara.
Tror du att det är lätt att hålla sams mellan en ny make och en tonårsdotter?
- Jag får alltid sitta emellan. - Det får du inte.
Varje gång du och Mike är oense om nåt, tittar du på mig...
En ömklig blick som säger att om jag inte stöttar dig älskar jag den andre mer.
Du behöver inte ta mitt parti jämt. Fatta ett beslut och stå för det.
Inga fler lögner.
Du har rätt... Jag är vuxen och måste vara ärlig-
-och det ska jag... med början imorgon.
Hejsan! Titta vem jag plockade upp utanför bion.
En barntillåten film. Den perfekta tonåringen, eller hur?
Jaha, bion? Så lustigt.
En av Julies vänner ringde för att höra att hon kom hem från festen.
Hon var orolig, när hon såg att hon gick med en strippa.
- Spelet är slut, mamma. - Nej, vi kan rädda det här. Hjälp mig.
Jag gick på festen. Mamma gick bakom din rygg och sa okej.
- Men jag drack inte och skötte mig. - Vad bra! Och...tack för din ärlighet.
Den här "perfekta tonåringen" börjar gå mig på nerverna.
Jag går och lägger mig.
Låt det inte bli så att du lämnar mig och jag går skrikande nedför gatan.
- Varför gick du bakom min rygg? - Förlåt mig...
Du måste förstå att Julie och jag har varit ensamma länge-
-och jag har fattat alla beslut själv. Du var så övertygande.
Det var bara en åsikt, hon är ju din dotter.
Jag respekterar att du fostrar henne precis som du vill.
- Tack. - Fast den här babyn är vår.
Alla föräldrabeslut tar vi tillsammans...inte sant?
Visst. Kan vi återvända till vår träff?
Bara om du jobbar med axlarna.
Var har du varit, Gaby? Du gick på toa för en halvtimme sen.
Jag stannade till för att köpa några tidningar åt dig.
"De tio bästa nya frisyrerna". Jag ju rätt flintskallig, men tack ändå.
- Jag kollar efter några andra. - Jag vill inte ha tidningar-
-utan sällskap. Sätt dig. Du har studsat runt sen du kom hit.
Så...hur är det att vara Fairviews första dam?
Det är bra.
- Fryser du? Det är kallt här inne. - Det går bra.
När du ska iväg för att inviga nåt, för du behålla jättesaxen då?
Du måste frysa. Jag har en jättefin sjal i bilen.
- Jag springer ut och hämtar den åt dig. - Du vill inte vara här, eller hur?
Vad pratar du om? Jag försöker hjälpa dig.
Så länge du kommer ut ur rummet.
Jag beklagar, men jag gillar inte sjukhus.
Du sa det, men...fan, Gaby, kan du inte göra en uppoffring för mig?
Tror du inte att jag bryr mig?
Jag fattar. Du är obekväm. Gå du bara. Jag klarar mig.
Jag klarar mig.
Har jag berättat om min pappa? Han hade också cancer.
Det började i levern, gick till benen och tio månader senare var han död.
- Tack för den uppmuntrande historien. - Jag är inte klar.
Varje dag de sista veckorna, trodde vi att vi skulle förlora honom.
Varje dag innan jag gick in på hans rum, sa mamma... "inga tårar".
"Pappa vill att du ler." "Ska du gråta, kan du inte gå in".
Så...på den sista kvällen satt jag där och såg honom dö.
Han blundade, men jag trodde att han fortfarande kunde se mig,
Så jag log...
...hela kvällen.
Jag var fem år gammal.
Herregud...
Men på plussidan så har jag gjort en hygglig karriär genom att kunna le-
-även när jag inte kände för det.
Man jag kan inte låtsas med dig.
Inte när jag är rädd för att förlora dig.
Du kommer inte att förlora mig...
Lovar du?
För om jag gjorde det...då...
- Gud, jag är en sån röra. - Ingen fara. Låt det komma ut...
Raring! Jag ska hämta Adam. Jag är strax tillbaka.
Mamma? Får jag prata med dig om en sak.
Visst. Om vi kan prata i bilen.
Bree kämpade för att hitta hemligheten i Katherine Mayfairs citronmarängspaj.
Men efter flera misslyckanden...
...gick det upp för Bree att hon inte hade nyckeln till Katherines recept...
...så hade hon nyckeln... till Katherines hus.
Jag håller på att baka och jag undrar om jag kan låna en sak.
Visst, vad vill du ha? Mjöl? Socker?
Du ska inte tro på vad Karen McCluskey säger.
- Hon är gammal och senil. - Jag tyckte inte att hon var senil...
- Det kanske inte är läge nu, Dylan? - Du sa att min far inte brydde sig-
-men hon sa att han kom och hälsade på.
Varför sa du inte det?
Han är min far. Jag måste få veta.
Det enda du behöver att veta om honom är att han var ett monster.
Det kan jag avgöra själv... Var är han?
Jag vet inte.
- Du ljuger. - Det gör hon inte.
Jo, det gör hon! Hon har ljugit för mig i hela mitt liv.
Det kanske är du som är monstret!
Så får hon inte säga till mig. Inte efter allt jag gjort för henne.
Det kanske är det som är problemet. Hon vet inte vad du gjort för henne.
Ingen vet. Och så ska det förbli.
Är du säker på det? Hon kommer att fortsätta att fråga...
Då är det väl bäst att vi hittar på bättre lögner.
Där är du ju. Jag undrade just var du var.
Jag tog mig in i Katherines hus för att få tag i receptet.
Det verkar ju lite överdrivet.
Nu känner du ju till hennes hemlighet.
Ja, och det har inget med paj att göra...
Så här ligger det till. Jag har en stor chans att bli ihop med mitt ex igen-
-men den här kvinnan står i vägen... Hon känner till pengarna-
-och om jag försöker sticka, så kommer hon att skvallra.
Du måste förstå...att jag verkligen brydde mig om Edie...
...men hon får inte förstöra mitt liv.
Det är här du kommer in i bilden.
Det är bäst att vi sköter oss annars sparkar sköterskorna ut oss.
Det är vår medicinfest och vi skrattar väl om vi vill.
Vilken underbar idé, Gaby. Det betyder jättemycket för mig.
Bli inte sentimental för min skull.
- Jaha, Susan, är kameran klar? - Ja. Fixat.
När ljuset börjar blinka har vi tio sekunder på oss.
Säg "omelett" och var stilla. Ett...två...tre...omelett!
Det finns inget mer bedrägligt än ett leende...
Ingen vet det bättre än människorna som gömmer sig bakom dem...
En del visar tänderna som en artig varning mot deras fiender...
En del håller upp fina fasader för att hindra tårarna att trilla...
Andra använder fåniga grimaser för att dölja sin rädsla...
Men sen finns det leenden som faktiskt är äkta...
Jag tar hand om det.
Det är leendet hos en person som vet att hans bekymmer snart är ur världen.