I 1941 angrep Japan Pearl Harbor på Hawaii.
I 1942 ble 1400 japansk–amerikanske menn–
–fra den hawaiiske territorialgarden–
–tatt i tjeneste som den amerikanske hærens 100. bataljon.
President Roosevelt beordrer forflytting av 120 000 japansk–amerikanere–
–til 10 interneringsleire i ørkenen i California, Utah, Idaho, Arizona, –
–Wyoming, Colorado og Arkansas.
I 1943 meldte over 10 000 japansk–amerikanere fra Hawaii seg–
–til den segregerte 442. brigaden–
–samt den amerikanske hærens etterretningstjeneste.
Søndag morgen 7. desember.
Jeg var på helgemanøver på Scoffieldkasernen–
–med den hawaiiske territorialgarden.
Japanske kampfly beskjøt våre P–40 ved Wheeler Field–
–på vei til 7. flåte.
Vi var et lett mål.
Steve Senzaki og fraktet døde og sårede både dag og natt.
På mandag ble min far hentet av FBI.
Han sto i døråpninga i findressen.
Jeg bar fortsatt uniform, dekt av blod fra marinens menn.
Han ga meg en klem og sa–
–at jeg aldri måtte glemme at jeg var født her.
Så var han borte.
Min far kom til Hawaii i 1905–
–og grunnla Hongonji Buddhist Temple.
Da jeg var liten, pleide jeg å finne ham sittende i meditasjonsrommet.
Iblant i flere timer.
Jeg spurte: "Hva gjorde du der inne?"
Han svarte: "Jeg så en annen verden."
Jeg sa: "Hvilken verden, pappa?"
Og han svarte: "Slapp av, Jimmy, en vakker dag vil du forstå det."
Jeg trodde den dagen kom da den amerikanske hæren–
–ga oss en sjanse etter Pearl Harbor.
En sjanse til å forsvare vårt hjem, til å forsvare vårt land.
Jeg trodde det var den dagen da troppene våre ankom i Afrika, –
–og vi skulle møte Det tredje riket for første gang.
Jeg trodde det var den dagen vi gikk inn i Italia–
–og innledet en endeløs rekke av kamper.
Jeg innså ikke at jeg ikke kunne prøve å finne den andre verdenen.
Den andre verdenen ville finne meg.
Jimmy, er det deg?
Jimmy...?
Du er tidlig hjemme. Hvordan gikk det på jobben?
Jimmy?
Jeg vet at du er bortkommen.
Men jeg vet ikke hvordan jeg skal finne deg.
Si hva jeg skal gjøre.
FRANKRIKE 1944
Nomu beveger seg for fort.
Sperreilden er over på et minutt.
Vi må komme oss til togstasjonen.
Tak... Du har ansvar for sikkerheten.
Yuk, du leder angrepet.
Ta venstre flanke, få tak i Nomura og be ham vente.
Zaki, vi er reserver.
En... to...
tre... fire...
fem... seks...
sju...
åtte...
ni... ti.
Se opp, nå kommer jeg!
Han kommer! Hysj, han hører oss.
Fant dere! Kom her!
–Glem aldri at pappa elsker dere. –Ja vel!
Videre! Kom igjen! Gå!
–Zaki! –Jeg dekker deg, sjef!
Beklager, sersjant, jeg trodde det var trygt.
Slapp av, Nomu, doktoren kommer.
–Ble noen andre truffet? –Alle er uskadde.
Sersjant...
–Sersjant, si til... –Nomu!
Gjemsel.
–Hvem er dette? –Han er prest i området.
Jean Jordan. Min søster René. Hva vil dere?
Er dere amerikanere?
Han sa at de har ventet på oss.
Dere ser ikke ut som amerikanere.
Doktor... Ta dem bak i huset.
–Hold dem utenfor syne. –Ja vel, sersjant.
Nå skal vi se. Tropp 2, 3 og 4 bør innta posisjonene.
Det gir oss 40 minutter.
Yuk, ta venstre side.
Tak, gå rundt og inn neste gate.
Zaki, vi tar høyre side.
Vi oppklarer alle bygninger. Grupper på fire mann.
Husk at karene på togstasjonen har venner i byen.
Vær forberedt på nærkontakt. Se opp for snikskyttere.
La oss finne en kommandoplass der vi kan ta en drink.
Nå går vi.
Hvem tar man med ut i strid? Yuk var den fødte leder.
Han krevde respekt og svarte med det samme.
Zaki hadde jeg kjent hele livet. Han visste før meg hva jeg tenkte.
Trengte man mer ildkraft var ingen bedre enn Tak.
–Jimmy! –Jeg er uskadd!
Slipp våpenet!
Granat!
Ild opphør! Ild opphør!
Kom her. Kom her.
Er du skadet?
Mamma og pappa?
Kom.
Frank? Frank!
–Hvor er det? –Hvor er han?
Klokken elleve, tredje etasje!
Kom med maskingevær!
–Jimmy, vi har selskap! –Jeg er bak deg!
Jeg går høyere. Dekk meg. Kom igjen!
Bli her. Ikke rør deg.
Fremad!
Snikskytter! Klokken elleve, tredje etasje!
Lengst borte til venstre. Tredje etasje.
Faen!
Dekkild!
Opp med farta! Opp med farta!
Granatkaster!
Søk dekning!
Forsvarsposisjoner!
Sersjant!
Pass dere!
Det ordner seg, det ordner seg...
Sørg for å hvile litt.
–Du har visst fått en maskot. –Jaså?
Hun nektet å gå fra deg.
–Hvor er vi? –Byens beste bar.
Hvordan går det med hodet?
–Ny hjelm? –Satos.
Din flakspeis.
Du ser ut til å trenge en dram.
Ja, litt hår fra hunden som beit.
–Hår fra hva? –Hund... hund.
Ble du bitt av en hund? Når da?
Nei, det er... Glem det.
Derekotonks prater rart.
–Men drikke kan de. –Ja.
–Kauai, gi meg en flaske. –Vent.
Ut.
Hvordan kan denne døgenikten vinne igjen? Ut.
Takk!
Wahiawa, du skremte oss.
–Hvor er kapteinen? –Hovedkvarteret.
Det ser dårlig ut for Fukushima.
Hans bror Dave fikk en skramme. Doktoren jobber på Watada.
Noen granatsplinter. Det var nære på for Minami.
–Er den nye jævelen truffet? –Bare et skjønt sår.
Pupule, det heter "kjøttsår".
Nei, hvorfor skulle det hete det? "Kjøttsår"?
Fortell, doktor.
Fordi kula bare streifet kjøttet.
Ingen avrevne blodårer, ingen skadete organer.
Mahalo, doktor.
–Best å tilkalle pastoren. –lchi, hent feltpresten.
–Du har en hard skalle. –Ja, hjelmen tok støyten.
Det var derfor jeg sa du hadde flaks.
–Hvordan ser det ut? –Det var en stor styrke.
Du hadde rett. De ventet.
Er den ikke vakker?
Himmelen.
Når den blir oransje og rød...
føles alt bra igjen.
Går det bra, Freddy?
Jeg elsker deg.
Jeg vet det. Jeg elsker deg også.
Alle mine fettere er i 100.
Jeg vervet meg i dag.
Du forstår vel?
Da 2. og 3. tropp kom bakfra...
4. kom fra vest. De rakk ikke å reagere.
–Jimmy, går det bra? –Hvor store er tapene?
To døde og sju såret i 2. Ingen tap i 3. og 4.
Tyskerne må ha gjort retrett tidlig. De drar østover.
HK melder om 36 fiender døde i strid, og 12 krigsfanger.
–Vi går og tjener litt penger. –Kom igjen.
–Hellet er med meg. –Er du klar til å tape?
–Yuk... –Ja?
–Snikskytteren hadde deg i siktet. –Jeg kunne ikke la Fukushima ligge der.
–Du tok en stor sjanse. –Det gjorde jeg mer enn gjerne.
Du ville gjort det samme, Jimmy.
Jeg går og skaffer ammunisjon.
–Yuk. –Ja?
Vi vet alle at du er en tøff jævel.
Du trenger ikke bevise det.
Vi ses.
Doktor, han har sluttet å puste!
Mange ganger har jeg sett et menneskes liv slokne langsomt.
Jeg har holdt dem i armene mine til det siste hjerteslaget.
Jeg har prøvd å hindre at innvollene skal falle ut på bakken.
Armer og bein som henger igjen i muskeltrevler og kjøtt.
I blikket så jeg at de visste at døden var nær.
Det eneste de ropte etter, tenkte på eller ville ha ved siden av seg, –
–var deres elskede.
Den frykten, letingen etter et gyllent øyeblikk, –
–et fint minne, en siste sjanse til å se livet.
Blir du aldri lei av å lese dem?
Nei.
Hvordan går det med skulderen?
Doktoren sier jeg må ha englevakt.
Jeg fikk bare noen granatsplinter.
Er det engelen din?
Hun må være ganske spesiell.
Jeg kjøpte den i New Jersey.
Skulle ønske jeg kunne kjøpt den til henne før vi dro.
Ikke vær redd.
Hun forstår.
–Tror du det? –Ja.
Sersjant...
Går det bra?
Fin ring.
Doktor...
Vil du virkelig gjøre det?
Jeg tror det.
Da blir dronningen sårbar.
Du er lege.
Du er ingen ungdom.
Henry Kobayashi skal dra. Han er 37
Hvordan kan du ta en slik avgjørelse uten å snakke med meg?
MANZANAR INTERNERINGSLEIR CALIFORNIA
Godt trekk.
Vi trenger deg her.
Du må lære å spille mer offensivt.
Sjakkmatt.
Vår leir sender 47 frivillige.
Mange av dem kommer fra Seattle.
Jeg har sett dem vokse opp.
–Jeg har tatt hånd om familiene deres. –Vi er din familie.
Hvem skal lære meg å spille offensivt?
Doktor?
Hva sa du, Jimmy?
Jeg ser syner.
Herregud, du blør jo fortsatt.
Gå og sett deg.
–Doktor... –Hold kjeft.
Hei, doktor! Sørg for å la litt hjerne være igjen.
Hva snakker du om? Han er fra Wahiawa. De har ikke hjerne.
Hold kjeft! Jeg har et søskenbarn fra Wahiawa. Jeg høyner.
Har ikke han heller noen hjerne?
–Hvem sa det var en "han"? –Synd. Både dum og stygg. Jeg høyner.
Det er kusina mi du snakker om.
Stemmer. Plantasjejente fra småbyen... og din kusine.
Da må hun være ganske stygg.
Du kommer til å få en på trynet.
Spiller vi poker, eller? Hva med deg, sersjant?
Jeg bodde på en plantasje før vi flyttet til Kalihi, –
–og vi hadde mange pene jenter.
–Nei, jeg spør om du har tenkt å sette? –Å ja. Jeg er med.
Sersjant? Hvorfor har du japansk etternavn når du ikke ser japansk ut?
Mamma er hawaiisk–filippinsk.
–Du er en ekte chop suey. –lkke tull. Mora mi er kineser.
Skulle ikke dette være en enhet bare for japanere?
Hva slagswahini liker dere? Kinesisk, filippinsk, hawaiisk?
Lolo, jeg skal ha en japansk kone.
Jeg spiser både kinesisk, filippinsk og hawaiisk, så det betyr ingenting.
Jenter og mat... Hvem er det sin tur nå?
–Din. –Å...
Jeg glemmer hva jeg gjør!
Om hodet begynner å verke, kan du ta noen slike.
–Det er ikke hodepine. –Jeg skal dra til hovedkvarteret–
–for å sjekke forsyningene.
Hvil deg litt.
–Jekk. –God innsats. Jekk.
Jekking er ingen innsats.
–Hei! Er du med, eller ikke? –Jeg tenker.
Ikke tenk for mye. Hold deg unna plantasjen.
Hold kjeft! Jeg syner.
Hus, sjuere og tre damer.
–Faen, jeg har to par. –Kom til pappa!
–Par i tiere og par i tiere. –Fy faen! Sensaki, din jævel!
Hvem er det nå som har hjerne?
Hva tror du, sersjant? Er han smart, eller bare heldig?
–Jeg spiller aldri med Kalihi–folk. –Du vet bedre, hva?
Ny runde. Fem kort hver. Sett.
Er noen av dere klare for skriftemål?
I så fall kan dere spandere en dram.
Vær så god, pastor. Forsyn deg.
–Du skremte oss! –Noe sterkt til pastoren.
Jimmy!
Mary?
Jimmy!
Mary?
Mary!
–lkke kom nærmere! –Hvorfor?
Ikke før du har lovet meg en ting.
Hva?
Om jeg noen gang blir borte, vil du finne meg.
Vent!
Jeg lover.
Jeg skal alltid finne deg.
Stjerner.
Tåka har lettet.
Hva ser du på, sersjant?
Jeg hørte fly.
Det hørtes ut som våre.
Når fikk du kallenavnet Bullseye?
Hva? Faen også!
Beklager, sersjant.
Dave.
Din bror Frank... var en dyktig soldat.
Ja, han...
Han tok alltid vare på meg.
Min andre bror George er...
et sted i Stillehavet med MIS, og vi har nettopp...
Jeg fikk nettopp høre at skipet hans ble senket.
Du har vel en bror til der hjemme?
Ja... Hvordan visste du det?
Frank fortalte det.
Han heter Danny.
Han ble så forbannet da de ikke ville ha ham.
Han har astma, så...
Dave.
Ser du hvordan trærne kan skimtes i måneskinnet?
Ja.
Da kan de se oss.
Jeg forstår, sersjant.
Jeg vet at det er tungt...
men prøv å få hodet på plass igjen.
Ja...
Jeg skal prøve å få litt søvn.
God natt, sersjant.
God natt, Bullseye.
Skynd dere!
Er det våre fly?
Morsomt, ikke sant?
Jimmy, går det bra med deg?
Ja.
Snakker månegudinnen til deg?
Med hver nymåne drømmer man.
Med hver ny sol fødes man på ny.
Hvil kroppen din. Gjør deg klar til neste liv.
Hva var det?
Et gammelt hawaiisk ordspråk?
Nei, jeg diktet det opp. Men det høres bra ut, ikke sant?
Ja.
23.07.
Den andre verdenen.
Pappa sa at det ikke er noe man kan se.
Det er rent og uskyldig, tvers gjennom godt.
Det fins på innsiden og venter på å få slippe ut.
Man må ikke være redd for å se inn i mørket.
Man må ta neste steg.
Fritt fram.
Det er tre, fire kilometer unna.
Vet dere hva båten heter som skal føre oss til fastlandet?
–Hva? –SS Maui.
Kutt ut.
Du beskyttes i alle fall av en gud.
Jimmy, jeg erhapa. Tror du jeg får bli med?
Hva prater du om?
Din far vokste opp med min far. Du er like japansk som jeg.
–Syns du det? –Alltid.
Takk.
–Når går Maui? –Om to uker.
Dere territorialgardister får all moroa.
Ja visst!
Jeg gjentar, droppet skjedde 1000 meter fra planlagt område. Kom.
Vårt befal vil ha lederen deres på tråden. Kom.
Negativt. Han er drept i strid.
Jeg har tatt over. Kom.
Ingen kommunikasjon inntil videre. Kom.
Oppfattet. Klart slutt.
Jeg tror ikke de klarte seg.
Skal vi sende ut en patrulje?
Vi kan ikke avvære flere menn.
Jeg gir deg bare alternativer.
Løytnant, de stilte opp for deg slik de ville gjort for kaptein Ford.
Du har kommandoen nå.
Takk, sersjant. Be dem spare på ammunisjonen.
Ja, sir.
Tyskerne har avskåret en bataljon fra Texas 141.
De er 5 km bak fiendelinjen. Vi har ordre om å få dem ut.
Vi setter opp en hjelpestasjon ved kirken nord for byen.
Den ligger nærmest utgangspunktet vårt.
Den er litt medtatt, men den er stor.
–Hvor stor er motstanden? –lngen rapporter ennå.
Bataljonen sitter fast på en ås.
De er omringet av tyskere på alle sider.
Hva gjetter du på?
Tyskerne er spredt ut over et par kilometer.
Det kan være ett eller to regimenter.
Hvor lenge har 141. vært der?
143. har prøvd å nå fram i fem dager uten hell.
De trekkes tilbake, og vi har fått ordren.
Hvordan går det med hodet, Jimmy?
Skal vi ut i strid? Hvorfor vekte dere meg ikke?
Jeg ba dem la være.
2. bataljon hoppet ut ved 02.
3. hopper ved 04, og 100. ved 05.
–Hele regimentet. –Obersten ga oss jo to hviledager.
Generalen ombestemte seg.
–Det var det jeg hørte i går natt. –Hva da?
De prøvde å gjøre et dropp. Jeg hørte fly.
De klarte seg ikke.
–Vi har dårlig tid. –Doktor sier du må hvile. Jeg er enig.
–Det går fint med meg. –Jimmy...
Vi har dyktige sersjanter. La dem overta.
HK settes opp 500 meter inne. Hvert kompani har en ildleder, –
–men vent dere ikke artilleristøtte.
Vi ses på samlingsområdet om 30 minutter.
Beklager, Jimmy, men du har vært bedre før.
Det er vel ikke samme regiment vi støtte i hop med under treningen?
Nei, nei, du tenker på dem vi sloss med i den byen.
Ja, hva het den byen? Hatie eller noe sånt.
Baka. Det var 2. divisjon, og byen het Sparta.
Hvordan vet du det? Allehaoles ser like ut.
Texas 141 er i knipe.
De er en del av den amerikanske hæren, og de trenger vår hjelp.
Nå har vi 28 minutter på oss.
Jimmy, dette brevet kom til deg mens du sov.
Så dere skiltet?
INGEN FARGEDE BARE HVITE
Det betyr deg, Tojo.
–Jeg heter Takata. –Hva?
Du tar feil. Jeg heter ikke Tojo, jeg heter Takata.
Kanskje du ikke hørte hva jeg sa?
Vi kan ta dem.
Vi går.
–Men sersjant... –Zaki... vi går.
Dere har flaks.
De hadde sannelig flaks, akkurat som oss andre, –
–som hadde friheten til å velge sine kamper.
Noen er det verdt å utkjempe, andre ikke.
Ikke se så bekymret ut.
–Hold gryta varm. –Aloha oe.
–Hva? –På gjensyn.
En tredjedel av regimentet vårt kom fra interneringsleirene–
–alle vestkystjapanerne ble ført til.
Yuk fortalte at de mistet hjemmene, –
–bedriftene, alt som hadde vært deres.
Vi andre kom fra øyene.
Men uansett om man kom fra Hawaii eller Mississippi, –
–så var vi alle her av samme grunn.
Vi skulle dra hjem sammen eller dø sammen.
Hvordan går det, vennen?
Bestefaren din har lett etter deg.
Jeg skal følge deg til ham. Kom!
Takk.
Adjø.
–Hvordan går det, pastor? –Bra. Hva med deg?
–Jeg vil spørre deg om noe. –Ja visst.
Når man dør, hvor lang tid tar det før sjelen kommer til himmelen?
Hva er du for en buddhist?
49. Det tar 49 dager.
Det var det jeg trodde. Takk, pastor.
Ordonnanser bar våre døde og sårede ned fra frontlinjen–
–og fylte hver båre og hver seng.
Våre stridsvogner og lastebiler kunne ikke rykke fram.
Artilleriet kunne ikke hjelpe oss.
Vi fant ut at HKs mistanke var berettiget.
To hele regimenter, over 7000 nazister sto i veien for oss.
Over dobbelt så mange som vi var.
Hitler ville statuere et eksempel med Texasbataljonen.
Vi hadde kommet for nær das Vaterland.
Du har vært med oss lenge, Takata.
Ti år. Tiden går fort.
Ordre fra høyeste hold.
De tror at du...
De tror at alle japanere vil forgifte oss.
De avskjediger dere alle.
Jeg er lei for det, Jimmy.
–lld opphør! –lld opphør!
Tror du vi får motild?
Jeg vet ikke.
–Skal de få hvile? –Ja, halver styrken.
Sørg for at alle får mat og drikke.
Samle inn ammunisjon fra de døde og del den ut.
Ja, sir.
Vi er nesten tom for proviant.
Ammunisjon?
Vi får håpe at et flydropp treffer riktig snart.
Er det noe som morer deg, sersjant?
Jeg kom bare til å tenke på...
at du tok kommandoen for 20 dager siden.
22 dager.
En jævlig måte å bli befalshavende på.
Da vi landet i Nord–Afrika tilhørte jeg sanitetsbataljonen.
Er det så lenge siden?
Hver dag fylte jeg ut en rapport...
for dem som ble drept i strid.
Jeg pleide å se på likene for å knytte et ansikt til navnet.
Et sted i Italia orket jeg bare ikke fortsette.
Jeg ville være en del av de levende, ikke bare de døende, –
–og her er jeg nå.
–Er du gift, sersjant? –Ja, sir.
Jeg har tre vakre døtre hjemme i San Antonio.
Vi skal sørge for at du får dra hjem til dem.
Ja, sir.
Beklager! Beklager.
ROHWER INTERNERINGSLEIR ARKANSAS
Til å hete Grace er du ikke særlig grasiøs.
Ikke gjør narr av meg.
Det er bare en enkel twostep.
–Jeg vet det. –En–to, en–to...
Snart er det min tur. Ikke knus alle tærne hans!
Bra. Sånn ja. Nå kan du det.
Ja, ikke sant?
Det går fint, Grace.
Det er fordi jeg har hatt en god lærer.
Sjekk årepressen på beinet!
Ikke kutt av meg beinet!
Jeg trenger separerere og klemmer.
Sørg for at årepressen sitter hardt. Jeg skal jobbe med brystet.
Tørk opp blodet. Jeg ser ingenting.
Gode gud, Jimmy...
Hold ut, Yuk.
Jimmy, ta av bukgjorden.
Jeg tror ikke noen arterier er truffet.
Hvor er mamma?
–Korporal, kom og assister meg! –Frances...
–Mange splinter. –Gracie!
Denne er til deg. Jeg har lagd den.
Oi. Hva er det?
En bukgjord.
Det er en bukgjord.
De har lagd dem det siste halve året til alle soldatene.
Mamma tok den med til alle kvinnene i leiren.
Alle sydde i et sting og sendte den videre til det var tusen sting.
Du skal ha den rundt magen i strid.
Den skal beskytte deg.
Du skal bære med deg tusen vennligsinnede sjeler.
–Det ser ut som dere skal i begravelse. –lkke si sånt!
Jeg tuller bare.
Kom igjen, da.
Vi har jo snakket om dette.
Men nå skal du virkelig dra.
Jeg har et helt regiment som støtter meg.
–Greit? –Lov at du bruker den.
Lov oss det, vær så snill.
Sørg for å komme trygt hjem.
Jeg lover.
Pappa?
Å, Jimmy...
For en hyggelig overraskelse. Hvordan går det? Hvor bor du?
Hva er det, er du bekymret for meg?
Er du redd for meg?
Det trengs ikke.
Hva kan de gjøre mot meg som de ikke allerede har gjort?
Vi skal sendes ut i strid.
Jimmy, hør på pappa nå.
Du må akseptere skjebnen din...
her.
Resten av deg retter seg etter...
dette.
Vær sterk.
Tid for mørklegging.
Det er sant.
Det begynner å bli sent.
–Jeg vil ikke at du skal gå ennå. –Men foreldrene dine...?
Jeg tenkte...
jeg mener, jeg vil tilbringe hver dag med deg.
Jeg også.
Vi har ikke tid nok.
Vi har ikke mange dager nok.
Jeg vil at vi skal gifte oss.
–Det går ikke. –Hva?
–Nancy... –Hvorfor ikke?
Nancy... jeg vil ikke at du skal vente her...
på noe som...
–Jeg vet at du elsker meg. –Det gjør jeg.
Det gjør jeg.
Det er alt som betyr noe.
Nancy...
Ta med deg denne kvelden.
–God drøm? –Sersjant...
–Skal vi dra? –Bare jeg.
Jeg forstår ikke.
Om en time skal du si til sersjant Suzuki at jeg måtte gå.
Hvor skal du?
Jeg har bedt om overføring for deg.
Skulderskaden bør gi deg en billett hjem. Du må jo levere ringen.
Ikke si noe til doktoren før i morgen.
Verden har en evne til å få en til å føle seg liten.
Krig har en evne til å berøve oss for samvittigheten.
Iblant er det eneste man har å se fram til, –
–tre dagers rasjoner, en full feltflaske, –
–et rent våpen og så mye ammunisjon som man kan bære.
Det var det de lærte oss.
Det var alt Texasbataljonen hadde med seg.
Tiden var i ferd med å renne ut.
Reddik.
–Er det dagens passord? –Jeg trodde det.
–Det er bare oss, sersjant. –Fram med dere.
Jeg tenkte dere kunne trenge hjelp.
–Hva med skulderen din? –Den har sluttet å blø.
–Og beinet? –Doktoren klarerte meg.
Hva er din unnskyldning?
Betviler du diagnosen min?
–Hva gjør du her? –Jeg følger kompaniet.
–Greit. Watada, ta teten. –Skal bli, sersjant.
Doktoren går med meg. Nå går vi. Sikk sakk.
–Hva har du? –Maskingevær, omtrent 100 meter unna.
–Så nært? –De er rettet fra oss, mot åsen.
Bullseye... Ta Watada, venstre flanke.
Minami, vi gir baseild.
Magasin og granater innen rekkevidde.
Doktor, du skal bli her.
Men jeg...
Det våpenet kan felle en mann på 400 meters avstand.
Jeg blir her.
Beklager.
–Doktor? –Ja?
–Hvordan er det i Seattle? –Hva?
Seattle? Jeg har aldri vært der. Er det fint?
Det regner mye der.
Men derfor er det grønt overalt.
Mange trær, hva?
Når det er skyfritt og man ser snøen på toppen av Mount Ranier–
–mot den blå himmelen...
da blir man målløs.
Takk, doktor.
Og om sommeren, når man ser laksen kjempe seg oppover elva...
og man ser svartbjørnen fange dem i lufta...
da er det verdens vakreste sted.
Jeg tipper at de er 1,5 km foran oss.
Vi har bare en times dagslys igjen.
Vi trenger en pause.
Sett opp et forsvar.
Drømmer du?
Hva?
Drømmer du?
Man må drømme.
Mener du om natta, når jeg sover?
Nei, dumrian.
Drømmer du om oss, om vår framtid?
Framtid?
Oppfyller jeg alle dine drømmer?
Det må jeg få tenke litt på.
Jeg tullet bare.
Men det gjør ikke jeg.
Greit.
Hvilken drøm vil du at jeg skal si?
Velg en.
Iblant... drømmer jeg at...
vi er langt herfra... der ingen kjenner oss.
Der vi kan begynne på nytt igjen.
Er du ikke lykkelig her?
Jo da.
Men... iblant skulle jeg ønske at jeg kunne gi deg mer.
Jeg skulle ønske jeg kunne gitt deg et bedre liv.
Du må aldri tenke slik.
Jeg elsker livet vårt.
For det meste...
drømmer jeg bare om deg.
Forstår du ikke?
Du... er livet mitt.
Doktor?
–Beklager, doktor. Sov du? –Nei.
Kan jeg spørre deg om et par ting?
Du og sersjant Takata er vel gode venner?
Jeg håper det.
Han tilhørte opprinnelig 100. bataljon.
Ja, han og Zaki er et par gamle krigshester.
Før krigen tilhørte de den hawaiiske territorialgarden i lang tid.
Og... 100. bataljon led store tap i Italia, ikke sant?
Cirka 900.
Karene fra Hawaii mistet 900 av sine 1432 menn.
Hvorfor byttet han? Watada og jeg tror det var fordi 100. var mer erfarent–
–og at noen garvede underoffiserer ville gjøre regimentet mer effektivt.
–Kanskje ikke. –Du prater mye.
Unnskyld. Jeg var journalist.
Jimmys lillebror tilhørte dette kompaniet.
Befalet gjorde ham en tjeneste. Han ville holde øye med lillebroren, men...
han ble drept i sitt første slag.
Takk, doktor.
–Du er ny, hva? –Erstatter.
Jeg har vært her i to uker.
–Hvor kommer du fra? –Butte–leiren i Arizona.
Du mener før det? Stockton. Det ligger i California.
Praktisk talt hele byen ble sendt til leiren.
Er det gode nyheter?
Min far er død. Det er fra min kone.
Det tok nesten to måneder å nå fram.
Han satt i fengsel på Terminal Island.
–Fengsel? –FBI tok ham etter Pearl Harbor.
Hvorfor det?
De må ha trodd at han var spion.
Jeg har hørt om liknende tilfeller. FBI pågrep folk langs vestkysten.
Dette er første forekomst på Hawaii. Hva ble han tiltalt for?
Han var prest. Buddhistprest.
I går var det 49 dager siden han døde.
Jeg burde ikke notere dette, men...
ellers husker jeg det ikke. Gammel uvane.
–Kan jeg spørre om en ting til? –Du prater mye, du.
Folk pleier å si det.
Er du noen gang redd?
Hver dag.
Ikke for å dø.
Jeg er redd for å miste flere soldater.
Du sto sersjant Nakajo nær?
Gode gud, Jimmy...
Det var som om noen skar av den ene hånden min.
Det blir tøft i morgen. Få deg litt søvn.
Jeg får ikke sove. Insomnia.
100. bataljon er hardest utsatt.
–2. bataljon kan ikke rykke fram. –De tar nok mye juling.
Tyskerne er rett i veien for dem. Vi er 500 m fra åskammen.
Hvilken åskam?
Vi må vente til i morgen. Generalen vil ha et fullt frontalangrep.
Sersjant, se hva vi har funnet.
–Ser man det... –Hei, din rakker.
Sersjant King!
De bryter gjennom venstre flanke. Flytt ned og steng den av!
Ja, sir!
Vi møter stor motstand! Vi kan ikke rykke fram! Kom.
Ikke avvent. Dere må rykke fram!
Jeg gjentar. Ikke avvent. Rykk fram. Klart slutt.
Jimmy, ta troppen din og dekk venstre flanke.
Jeg sender 2. til høyre flanke, og 3. og 4. tar midten.
Vi har ordre om å rykke fram. Vi må bryte fiendelinjen!
Frontalangrep!
–Rykk fram! –Kom igjen!
Rykk fram!
Hva i...?
Ild opphør! Ild opphør!
Sanitet!
Granat!
Retrett! Retrett!
Sersjant King!
Frøken Nisei 1939...
Eli Takase!
–Eli, hva gjør du? –Det er ikke til å tro!
–Jeg visste du ville vinne. –Gjorde du?
–Du er best av dem alle! –Du er best.
Ikke gråt. Du skal jo fotograferes.
–Jeg elsker deg. –Gå nå! Publikum vil se deg.
Oie, Wahiawa...
Nei... Det trengs ikke.
Klarte vi det?
Ikke la dem begrave oss her.
For mangeobake.
Sørg for... at asken min kommer hjem til Eli.
Greit?
–Området? –Sikret.
–Vi må være klare for... –Motangrep. Jeg vet det.
Richard?
Pappa, er det virkelig deg?
Å, Richard!
–Sersjant Takata? –Sir?
Løytnant Terry fra 141.
Det var mine soldater dere reddet.
Jeg vil takke deg.
Dere ville gjort det samme for oss.
Uten å nøle.
Led oss ikke inn i fristelse, men frels oss fra det onde.
For riket er ditt, og makten og æren i evighet. Amen.
Vi reddet 211 av soldatene fra Texas, av de opprinnelige 275.
100. og 442 mistet over 800 menn på veien.
Generaler må gi ordrer, –
–soldater må følge dem.
Et sted midt mellom kan vi andre bare håpe på det beste.
Herre, min skaper.
Hvem er det?
Løytnant i Texasbataljonen.
En tøff jævel, hva?
Hva tenker du på?
Jeg er glad for at du klarte deg.
Jimmy.
Si meg hva jeg kan gjøre.
Kom tilbake til meg, Jimmy!
Pappa?
Aksepter skjebnen.
Resten av deg vil gjøre det samme.
Freddy pleide å skrive nesten hver uke.
Han prøvde å komme på besøk før han ble sendt ut, men...
av en eller annen grunn ble det ikke noe av.
Jeg pleide å tenke...
at han følte at han ikke burde treffe meg.
Jeg mener... Jeg tror han var bekymret–
–for at jeg skulle sitte her og vente på ham.
Jeg ba ham gifte seg med meg før han dro. Nevnte han det?
Før var dette den tiden på dagen jeg likte best.
Jeg pleide å gå til havet, uansett hvor jeg befant meg.
Bare for å se på solnedgangen.
Jeg tenkte at om sola gikk ned her...
så gikk den opp for ham på den andre siden av jorda.
Joni, dette er James Takata.
Han er en venn av din far.
Hei.
Gå og lek nå.
Jeg... tok med meg noe.
Han ville ta den med hjem til deg.
Freddie... ofret livet sitt for meg.
Jeg ville i det minste levere den til deg.
Takk.
Det går bra.
Går det bra med deg?
Ja.
Min far lærte meg at buddhister betrakter alt liv, –
–hver eneste levende ting, som dyrebar.
Han lærte meg også at om man velger å slåss, –
–må man akseptere beslutningen for å kunne føle medfølelse.
På Hawaii har vi et ordspråk–
–som sier at alt man gjør i livet, skal gjøres for sju generasjoner.
100./442. brigade led enorme tap under kampene i Italia.
De gikk inn i kampen for Frankrike med 2943 menn.
Under kampene ble det rapportert om 204 drepte eller savnede, –
–over 2000 sårede, hvorav 882 alvorlig.
Fra kompani I som først nådde Texasbataljonen, gjensto åtte mann.
Kampen for å redde Texasbataljonen–
–anses som en av de viktigste i Andre verdenskrig.
100./442. brigade er Amerikas mest dekorerte enhet gjennom tidene.
Inspirert av virkelige mennesker og sanne fortellinger.
Til minne om James "Jimmy" Takeo Nishikawa
VI TAKKER FOR ALL STØTTE MED TAPPERHETSLISTEN