Hennes mamma är död.
Du är hennes faster. Jag vet inte vad jag ska göra med henne.
Jag skickar mer varje månad.
Innan du ens hinner börja sakna mig-
- kommer jag seglandes och tar med dig tillbaka till Afrika.
Flickor i Afrika kanske inte bär skor...
men det gör franska flickor.
Gör det tyst, Therese.
Din pappa kommer inte tillbaka.
Han kommer tillbaka.
Min bror har aldrig gjort det han har sagt att han ska göra.
Therese, din kusin behöver sin medicin.
Gud ger och han tar.
Han tog Camilles goda hälsa, men han gav honom dig.
Du är hans skyddsängel.
Var tyst
- Borde du vara utomhus? - Jag rymde.
Kyss mig, Camille.
Okej.
- Inte på det sättet. - Menar du såhär?
Nej.
Hur menar du då?
- Strunt samma. - Du har fått brev från Afrika.
Din pappas skepp sjönk vid Algeriets kust.
- Vad händer med mig nu? - Din pappa lämnade kvar lite pengar.
Vi kanske kan använda dem till vår nytta.
Åh, min son. Herregud.
Vad tänkte jag? Du borde vara inomhus, det är fuktigt här ute.
Jag mår bra. Du överreagerar.
Camille har något att berätta.
- Vi ska flytta till Paris. - Paris?
- Vilken smutsig stad. - Ja.
Jag har fått ett jobb av inspektör Michaud, en vän till mamma.
Jag kommer att jobba som kontorist på ett stort företag-
-och ha ett eget litet skrivbord.
- Det låter härligt. - Jag förstår det inte alls.
Hur ska vi ta hand om dig om du är borta hela dagen?
Enligt läkaren borde jag anstränga mig och du skämmer bort mig.
Han är en läkare från landsbygden. Han vet knappast...
Du har alltid tagit hand om mig. Låt mig bestämma själv.
Jag måste ta kontroll över vår lilla familj.
Tja...
Jag har velat öppna en liten butik igen.
Där ser du.
Några spets-plagg kan hänga i fönstret och...
- Låt mig ta hand om allt. - Givetvis, mamma.
- Vi åker direkt efter bröllopet. - Vems bröllop ska vi gå på?
Ditt, kära du.
- Vem ska jag gifta mig med? - Camille, såklart.
Therese, vi vet inte ens vem din mamma var.
Oäktingar har det inte lätt.
Det är tur att du har Camille.
Han ser verkligen fram emot detta.
Och då blir du madame Raquin, precis som jag.
I faderns, i sonens och den helige andens namn.
Amen.
Kom hit nu, barn.
Ställ den där.
- "Jag har hittat en fin affär", sa du. - Jag såg den på dagen.
- "En fängslande arkad"? - Den var fängslande.
Therese, låt den unge mannen passera. Han har ett jobb att göra.
- Det är mindre än du sa. - Jag älskar det. Det är vårt nya hem.
- Det är mörkt. - Nu är du orättvis.
Det är sent. Det är fint när solen skiner in.
- Det är hemskt. - Var inte löjlig.
Jag kommer att vara upptagen hela dagen på kontoret-
-ni två får muntra upp varandra.
- Ni kommer att ha massor av kunder. - Spännande, eller hur?
Till och med jag kan erkänna att det behöver rustas upp.
Vi hade inte hur mycket pengar som helst att spendera.
Men jag tror att vi kan göra huset fint.
Blommor på fönsterblecken och tapeter.
Och gardiner, såklart. Låt mig visa dig övervåningen.
Okej.
- Vi har mycket plats. - Okej.
- Vad gör du hela dagen? - Du vet vad jag gör.
Nej, det gör jag inte.
- Du går till kontoret. - Sedan kommer jag hem.
- Är du lycklig? - Inte på kontoret.
- Var är du lycklig? - På zoo.
På zoo?
När jag har räknat färdig, är skallen helt tom.
Det är skönt.
Jag låter mina fötter bestämma vart jag ska, sedan följer resten efter.
- Vill dina fötter gå till zoo? - Ja.
Jag vet inte varför, men fyra dagar av fem-
- står jag utanför en bur och tittar på björnarna.
Jag förstår.
Jag får känna marken skälva när de går runt.
Var är min bok? Jag måste ha glömt den på nedervåningen.
Jag är för trött för att läsa ikväll.
Du.
Jag kanske är en björn.
Men det är du inte.
Du är min lilla Therese.
- Vill du ha sockrat grapefrukt-skal? - Nej.
- Camille är aldrig såhär sen. - Mamma!
Äntligen. Jag kommer strax. Fuska inte.
Therese.
Var har du varit, Camille? Har du...?
Jag har med mig en present från ditt förflutna i Vernon.
Du minns inte honom.
- Gör jag det? - Det är Laurent.
Du måste komma ihåg Laurent.
Hans pappa ägde mejeriet bortom kyrkan.
- Herregud. Ja, lille Laurent. - Ja.
- Det var innan du flyttade in. - Det var längesedan.
När jag var liten, var en sommardag...
Börja inte prata om sommardagar, då dör vi av svält.
- Kan du mata den här oxen? - Ja, givetvis.
Lille Laurent. Du kan stanna, eller hur?
- Det gör jag gärna, tack. - Han jobbar också för företaget.
Herregud.
- Han vill säkert spela domino. - Perfekt.
Torsdagskvällar är alltid spännande här.
Det skämtas mycket, speciellt inspektör Michaud.
Och hans son, Olivier, är fantastisk. Kom, du måste träffa alla.
- Gärna. - Släck ljusen, Therese.
God kväll.
Välkommen, Laurent. Olivier.
- God kväll. - Min fru, Suzanne.
- Varsågod, min vän. - Angenämt, inspektören.
- Snyggt. - Bra spelat.
Kan du öppna ett fönster, Therese? Det luktar gas.
- Det är troligtvis jag. - Givetvis inte.
Jo. På grund av en utredning-
- jag inte kan berätta om, var jag tvungen att åka till bårhuset idag.
Det var varmt. Doften sätter sig i kläderna.
Jag klarar inte av lukten. Ursäkta mig.
- Therese. - Strunt samma. Hon kommer strax.
- Grapefrukt-skal? - Ja, tack.
När jag var en ung polis, som min son-
- åkte jag aldrig till bårhuset. Där gick gränsen.
Skicka mig gärna till tjuvar och kriminella, obeväpnad.
Jag har varit på bårhuset flera gånger.
- Varför det? På grund av ett vad? - Nej, med mina konstnärs-vänner.
- Du målade inte, eller hur? - Jo, tyvärr.
Medan min pappa gav mig pengar för att han trodde-
-att jag tänkte bli advokat.
- Var du duktig? - Nej, men jag gillade livsstilen.
- Med "livsstil", menar du... - Han menade det han sa.
- Nu släpper vi det. - Men varför var du på bårhuset?
- Vi stod och målade av kropparna. - Fanns det inga varmare modeller?
- Bevisligen inte. - Varför slutade du att måla?
Min pappa kom till min studio en dag och min naken-modell öppnade dörren.
Min pappa blev så chockad att han klev bakåt-
-och ramlade ner för trapporna.
- Blev han skadad? - Nej, men jag blev det.
Innan han nådde marken, var alla mina pengar borta.
Jag har inte pratat med honom sedan dess.
Var du inte beredd att svälta för konsten?
- Ser jag ut att svälta för min konst? - Nej, inte direkt.
Nej.
- Therese. - Jag öppnar fönstret.
- Vad står på? - Ingenting. Luften kommer.
- Kan du inte sätta dig? - Nej, jag har huvudvärk.
- Laurent kan ta illa upp. - Jag gillar inte honom.
Han luktar som ett djur. Jag känner det härifrån.
Du vann igen, Grivet.
Jag har försökt, men jag kan inte tänka mig det.
Vad?
Att stå där med en palett och en pensel...
- medan en kvinna klär av sig naken. - Kan du inte det?
- Therese! - Jag hade knappt vågat titta.
Det finns många saker att fästa blicken vid.
- Min hand hade darrat. - Therese!
- Borde du inte...? - Rör dig inte.
Förlåt.
En kund måste ha råkat gå in i butiken.
- Jag hade blivit hypnotiserad. - Modellen är också hypnotiserad.
Tittar du på hennes ansikte?
Och jag tittar på hennes kropp.
Jag försöker att höra vad kroppen säger.
- "Jag måste kissa"? - Kanske det.
Kroppen säger andra saker också.
"Älska mig", antar jag.
Min första modell var en vacker, rödhårig tjej.
Jag märkte snabbt att det var hennes naturliga hårfärg.
Det enda problemet var att denna vackra varelse var helt döv.
Jag kunde inte säga vad jag ville.
Jag fick forma henne som en skulptör-
-bit för bit.
En eftermiddag ville jag att hon skulle sära mer på benen.
Jag tänkte flytta hennes knän med händerna, men jag var för klumpig.
Sedan rörde jag insidan av hennes lår-
-med toppen av min pensel.
Där huden är len som grädde och varm.
Jag bara snuddade vid henne med kamel-hår.
- Gjorde hon som du ville? - Ja, det gjorde hon.
- Vad sa hennes kropp till dig? - "Rör vid mig igen med penseln."
- Ropade madame? - Ja, för fem minuter sedan.
Är den färdig?
- Det är en tavla, inte en stek. - Konst tar tid, mamma.
- Låt mig titta bara. - Nej.
Men jag kanske dör innan den är färdig.
Det tvivlar jag på. Alla vi lär dö innan du dör.
Vilken hemsk tanke.
Mamma, jag poserar.
Vad stilig du är.
- Kom nu, Therese. - Rör dig inte.
Din skugga är med i bilden.
Jag behöver min varmvattenflaska. Mina fötter är kalla.
Du verkar vara disträ, Therese.
Kan du komma hit?
Jag ser...
- Är "framstående" rätt ord? - Det är ett ord.
Tack.
Men den liknar inte dig. Vad dyster den är.
- Och den är väldigt grå. - Den liknar min själ, mamma.
Var det meningen att måla av hans själ?
Jag målar det jag ser, madame.
- Den växer på mig. - Det gör skabb också.
Nej, sluta. Du har visat oss något-
-evigt.
- Nej, inte en kund nu. - Jag hämtar en flaska champagne.
- Nej, två flaskor. - Ja!
Sedan kan vi stirra mer på Laurents mästerverk.
- Men skynda dig. - Givetvis.
Den är verkligen fantastisk.
Tack, min kära vän.
Tycker du om den?
Du sa att du inte kunde måla.
Knäpp upp din blus.
Vi har inte tid.
- Gör det ont? - Ja.
- Stöna inte. - Var tyst.
Du arbetar flitigt idag. Jag sov gott igår.
Där?
Visa mig.
Där. Där?
- Imorgon. Var inte sen. - Okej.
Therese, jag behöver hjälp.
Vi reserverar dem åt dig-
- så kan du komma tillbaka när du har tänkt efter.
Det låter bra. Tack.
Herregud, du skrämde mig.
Vill du äta lunch? Det är ingen svår fråga.
Jag beklagar. Jag har ett ärende att göra.
Ses vi ikväll?
- Ikväll? - Det är torsdag.
Ja, givetvis. Vi ses ikväll.
Förlåt, jag är sen.
Kom när du vill. Du är en del av familjen nu.
I sängen där du och din man sover? Madame kan komma när som helst.
Hon skulle aldrig lämna affären.
Dessutom har jag huvudvärk och måste vila.
Du är rädd.
Det är otroligt att du är flickan som brukade sitta tyst i hörnet.
Du vet inte hur mycket de har stulit från mig.
Jag har nästan rymt två gånger-
- men hon sa att jag inte kunde överleva utan dem.
Och jag trodde på henne.
Det är ingenting kvar av mig...
förutom lite bränt trä och en rökpuff.
Se på dig nu.
Var inte rädd. Faran passerar de som vågar stirra den i ögat.
Han hade hennes blod under naglarna när vi hittade honom.
Ursäkta mig.
- Therese. - Hon kommer strax.
Du borde inte. Är det sjätte eller sjunde?
- Den sjunde. - Den sjätte och den sjunde.
Det finns bara mord och lusta.
Hon blev intryckt i sin egen ugn...
Hon blev ihjälhackad och inbakad i en paj.
Therese, det är din tur.
Där ser man.
Jag visste inte att du var så skicklig, Therese.
Det är alltid den tysta personen i hörnet man måste hålla ett öga på.
- Jag tål inte att vara ifrån dig. - Therese!
- Herregud. - Therese, mår du dåligt?
Jag har migrän, madame.
- Vill du ha en kopp te? - Kanske senare. Jag måste vila.
- Du gillar att ljuga. - Ja, och jag är duktig på det.
De har gjort mig duktig. Tack för att du gör mig sjuk.
Och tack för att du begraver mig levande. Tack.
Therese, hostar katten upp hårbollar nu igen?
Vad har hänt?
Du grävde upp mig för sent.
Nej.
Nej, jag hann precis.
Jag hann precis.
Rädda mig.
Snälla, rädda mig.
Jag sjönk. Jag sjönk ner i något kallt och djupt.
- Jag kunde inte andas. - Du drömde.
- Vad gör du? - Jag lyssnar på floden.
Det är bara en tegelvägg, Therese.
- Sitter du ofta uppe på natten? - Ibland.
Jag visste inte att du hade hemligheter.
Ibland sitter jag vid fönstret på natten. Det är allt.
Kom och lägg dig igen.
Låt mig hålla om dig. Då drömmer jag inte.
Jag hatade dig.
Hatade du mig?
Innan du rörde vid mig.
Jag brukade gå in i ett rum och se dig.
Du tittade knappt upp.
Jag gick runt din stol och hoppades att min klänning-
- eller min hand skulle röra vid dig.
Hatar du mig fortfarande?
- Ja. - Varför det?
För att du kan lämna mig.
Det gör jag inte.
Jag lovar.
Camille, vad gör vi här?
- Kom och titta på min björn. - Varför det?
Förra veckan var en ung pojke här med en bit bröd täckt av honung.
Tyvärr siktade han för dåligt och brödbiten fastnade på björnens rygg.
Stackaren kände doften av honungen men nådde den inte.
Björnen blev galen och rev sig själv.
Varför tänker du på det? Det är sorgligt. Kom, vi går.
Jag kan inte göra Therese lycklig.
Är hon ledsen?
Jag vet inte längre.
Älska henne bara, Camille.
Det var mycket enklare i Vernon.
Älska henne bara. Hon kanske mår bättre snart.
Kom nu.
Jag vill somna i dina armar.
Jag önskar att det gick.
Jag vill röra din kropp när du sover.
Jag vill vakna med din tunga inuti mig.
Therese, jag har gjort kamomill-te till dig.
Herregud. Göm dig under mina kjolar.
Therese?
- Sära på benen. - Nej.
- Jag kan inte andas. - Det struntar jag i.
Sov du?
- Jag tyckte att du muttrade. - Kanske det. Jag minns inte.
- Te? - Ja, tack.
- Har du fortfarande ont i huvudet? - Det kommer och går.
- Jag kanske borde massera dig. - Jag tror inte att...
Det hjälpte alltid när du var liten.
Du har fått huvudvärk ofta på sistone.
Vi kanske borde prata med läkaren. Jag behöver din hjälp i butiken.
- Känns det bättre nu? - Ja.
Tack.
Du borde köpa packnings-material av Fragnet.
Varför det?
Vi ska tillbaka till Vernon.
Vad?
Paris är dåligt för min hälsa. Det är smutsigt och sotigt.
- Men ditt jobb och affären då? - Båda kan ersättas i Vernon.
Camille. Camille.
När tänkte du prata med mig om detta? Jag gillar Paris.
Mamma sa att du har fått huvudvärk varje eftermiddag och att-
-detta är bra för dig också.
- Luften är renare i Vernon. - Vad är det med dig?
Jag är mannen. Jag fattar besluten.
Ja, men vi har vänner och vår affär här.
Therese. Jag frågar inte dig. Jag säger till dig.
Vi ska leva resten av våra liv långt bort från den här staden-
-och där blir allt bra.
Det är dags att sova, Therese.
- Therese? - Ja.
Vad gör du?
- Ser om dörren är låst. - Gå och lägg dig. Det är sent.
God kväll, monsieur.
Jag kan inte leva utan dig längre.
- Om han bara försvann... - Folk försvinner inte bara.
Ibland händer det.
Men det är farligt...
för människorna de lämnar kvar.
Inte om försvinnandet är en olycka.
Folk råkar ut för olyckor varje dag-
-och ibland återvänder de inte.
Så är det.
Jag måste gå.
Therese.
Äger jag dig?
Helt och hållet.
Äger jag dig?
Ja. Ja.
De är till dig.
Man ska sätta dem i vatten, Therese.
Säg inget till mamma. Då blir hon avundsjuk.
Det känns som om sommaren snart är slut.
Snart börjar löven att falla. Varför händer det?
Lyssna.
- Vad? - Jag hör vatten.
Det kanske är löven som faller.
Det är floden, bortom träden där borta.
Kan vi inte hyra en båt och ro in i solnedgången?
Låt mig sätta mig en stund bara.
- Är du trött? - Jag är utmattad.
Jag kan inte gå längre. Låt mig vila lite bara.
Therese.
Titta här.
Om du gifter dig, får du en bärbar kudde.
Skryt inte, min vän.
- Vi måste ha gått 32 kilometer. - Kanske tre.
Jag börjar bli gammal.
Vilken konstig tanke.
Är du varm?
Camille.
- Sluta. - Jag måste röra vid dig.
- Herregud. - Jag vet.
Nej, det gör du inte. Titta vem som kommer.
- Är inte det Therese? - Laurent, Therese.
Laurent!
Förlåt.
- Mår han dåligt? - Nej, han tar en tupplur.
På marken? Hans mamma hade fått en hjärtattack.
Jag säger inget om du låter bli.
Vad har hänt med din fot?
- Det är en blåsa. - Jag har också fått en blåsa.
- Promenaden var för lång. - Vi ska åka härifrån nu, eller hur?
Utan att ha gjort en enda av sakerna vi kom hit för att göra.
Om du vill hyra en båt-
- och ro ut i solnedgången, då kan du göra det.
- Jag åker hem nu. Hej då. - Vill du veta en sak, Therese?
Alla män är svin.
Kan ni inte vara trevliga mot varandra?
- Hon vill åka båt. - Vänta.
Hon vill åka båt. Senast...
- tappade du åran i vattnet. - Olivier, vänta!
- Kan du lugna dig? - Ha en bra eftermiddag.
Jag ville åka båt i sommar.
Men någon tog god tid på sig för att välja klänning.
Låt oss ta en promenad vid floden.
Vi borde åka.
- Var? - Tillbaka.
Till vad?
- Jag kan aldrig bli sjöman. - Se upp.
Jag är rädd för vatten.
Sluta nu.
Om Gud hade velat ha oss ute på vattnet-
-hade vi haft pontoner, inte fötter.
Sätt dig ner. Stå inte upp i båten. Sätt dig.
Du tvingade mig att leka den där leken när vi var små. Minns du det?
Vi satt på vårt rum, solen gick ner-
- och du sa: "Tänd inte ett ljus ännu."
Ljuset försvann-
- men vi kunde precis se saker i rummet. Bordet, mattan, vasen.
Sedan förlorade de färgen. Sedan kanterna.
Therese?
- När det blev helt mörkt... - Hoppa i båten.
Kändes det som om någon annan var med oss i rummet.
Jag ville tända en tändsticka, men du sa att jag var feg. Minns du?
Jag älskar dig.
Jag är inte rädd för båtar, som vissa andra fegisar.
Söndags-eftermiddagar är verkligen deprimerande lugna.
- Camille! - Man över bord!
Camille! Jag måste hoppa i igen!
- Laurent! - Camille? Laurent.
Herregud.
Vad har hänt?
- Nej! Nej! - Vi måste hitta honom! Camille!
Herregud!
- Hjälp honom upp. - Nej! Nej!
Jag sa till honom att inte dansa runt i båten.
Jag sa det till honom. Sedan välte båten.
- Du gjorde allt du kunde. - Hon har feber.
Han skrek: "Rädda min Therese."
Helt plötsligt är man död. Det är hemskt.
Vi måste göra en anmälan.
Någon måste ha sett något och de kommer att hitta kroppen.
Vänta här. Du har gått igenom tillräckligt mycket idag.
Vi tar över nu.
Jag borde åka till madame.
Vi har en lång väg kvar.
- Du får aldrig lämna mig nu. - Var stark.
Du borde komma in nu.
Nej, nej, nej!
Nej, nej!
Therese, madame behöver dig nu.
Åh, nej. Åh, nej.
Var är min pojke?
Nej, nej, nej!
Åh, nej.
Min pojke! Var är min pojke?
Åh, nej!
- Amen. - Amen.
Jag beklagar verkligen, madame.
Jag hade gjort det igen om jag var tvungen.
Jag älskar dig.
Låt mig göra det, Therese. - Nej, jag vill hålla mig upptagen.
Jag ser honom ibland komma upp över ytan.
Drick lite te, madame.
Han är svullen och håller på att spricka.
- Snälla, madame. - Och ibland...
Ibland ser jag båten välta och jag ser honom falla.
Och jag ser honom simma iväg.
Han tar sig upp på strandkanten, utmattad men lycklig.
Och jag undrar: "Varför kunde det inte ha gått så?"
Te, madame.
Be min son att ge mig det.
Therese...
Du borde komma in, madame.
- Du gjorde det. - Nej, jag vet inte vad du pratar om.
Du släppte honom med blicken. Du skulle vara hans skyddsängel.
Olyckor sker varje dag, madame.
Hur överlevde du när båten välte?
Hur överlevde du medan mitt barn sjönk ner i mörkret?
Vad gjorde du? Berätta vad du gjorde.
- Jag försökte, madame. - Nej, det gjorde du inte.
Du lät honom dö.
Hur kunde du överleva när han dog?
Hur? Han borde stå här bredvid mig.
Inte du, inte du!
Inte du!
Madame.
Therese. Stackars flicka.
Jag menade inte det jag sa. Något har tagit sig in i mig-
- och förstört mitt hjärta, samt mitt sinne.
Min älskade flicka.
Sover hon?
- Ja. - Vi kanske borde gå.
Stanna, snälla.
Vi visste inte om vi borde komma, även om du bjöd hit oss.
Men vi har saknat era hemmakvällar.
Hon har också saknat dem. Stanna, snälla.
Jag var tvungen att komma nära dig.
Nära vem, Therese? Sa du något?
Nej, mamma. Du måste ha drömt.
Hur lång tid tar det att drunkna?
Hur lång tid tar det att sjunka ner i mörkret?
- Det är väldigt sent. - Vi har slitit ut dig.
Nej, nej.
Det är jag tacksam för. Kom igen snart.
Du får inte tänka på Camille i tusen bitar.
Hur ska jag tänka på honom?
Tänk bara att han är borta.
Borta?
Du behöver inte följa oss ut.
Gå bara.
Om min sorg gör dem obekväma...
Det kanske smärtar dem att se dig lida.
- Vad snäll du är. - Ingen orsak, madame.
Nej.
Jag bryr mig om det. Du är bra på att trösta, Laurent.
- Lås affären när du går. - Givetvis.
Jag behöver dig, Therese.
Gör aldrig så mot mig igen.
Jag kan inte sova. Jag har inte sovit på flera månader.
- Låg mig komma till ditt rum ikväll. - Nej, vi måste vänta.
- Varför dödade vi honom? - För att få vara ihop.
Exakt.
Jag kan inte sova. Jag har mardrömmar om det.
När vi är gifta och sover i samma säng...
- försvinner mardrömmarna. - Vi åker härifrån ikväll.
- Det spelar ingen roll var. - Sluta.
Om vi åker nu, får vi dödsstraffet. Snart.
- Snart har vi varandra och affären. - Jag struntar i affären.
Du borde bry dig om affären. Den är din nu.
Jag vet inte, Laurent. Allt står i hennes namn.
Ingenting stod i hans namn, inte ens ett bank-konto.
- Vad? - Ingenting.
Kan du sörja lite mer?
Therese, har du gjort te?
Vad är det som låter, Therese?
Therese?
- Suzanne. - Du skrämde mig.
Jag såg till att alla dörrar var låsta.
Jag visste inte att det fanns en sidodörr.
Båda dörrarna är låsta.
Det är oerhört sorgligt.
- Vi kanske borde låta dem vara. - Jag borde hjälpa...
Det är en vacker kväll. Låt mig följa dig hem.
Vi tar den långa vägen.
Ja.
- Hur sjuk är Therese? - Förlåt?
Hon är vit som ett spöke, madame.
Hennes blick är tom, hennes hud är blek. Antingen är hon sjuk eller...
Eller vad?
Hon kanske är trött på att sova ensam.
- Pappa. - Hade inte du varit det?
Jag undrar om det är någon som minns.
Minns vad, madame?
Att min son dog för bara åtta månader sedan.
- Borde inte Therese gå vidare? - Givetvis borde hon det.
Jag vet inte. Det är som om hon tynar bort.
Jag har sett mycket och jag lovar dig-
-att hon dör av ett krossat hjärta.
Av ett blödande sår som aldrig läker.
- Äktenskap är botemedlet. - Äktenskap?
Nej, det är inte möjligt.
- Vem ska hon gifta sig med? - Laurent, såklart.
Laurent.
Det är mer respektfullt mot minnet av Camille än en främling.
En främling.
Nej, nej.
Inte en främling.
Inte såhär sent i mitt liv. En främling?
De tittar på oss.
- Saknar du mig? - Ja.
Det var inte särskilt övertygande.
Vissa nätter, när jag är rädd, då saknar jag dig.
- Bara vissa nätter? - Ibland...
ligger jag ensam i min stora säng för första gången i mitt liv-
- och då känner jag mig som en liten flicka igen.
När vi har gift oss blir det som det brukade vara.
Har du en älskarinna?
Nej.
Jag känner doften av henne.
Hur ser hon ut?
- Hon ser ut som du, men det är slut. - Jasså? Varför det?
Jag kom inte ihåg hennes namn.
Jag drömde och viskade ditt namn i hennes öra.
- Har hon rött hår? - Therese...
Med kärlek och stöd från våra vänner...
- kan jag diskutera ditt äktenskap. - Äktenskap, mamma?
Vem ska jag gifta mig med?
Men jag älskar Laurent som en bror.
Jag tackar ja, om Therese vill ha mig.
Camille gled ur mina händer.
Det kommer aldrig att hända dig.
Någonsin.
Eftersom att Therese är sist kvar i vår familj-
- har jag ändrat mitt testamente och skrivit in båda era namn.
När jag dör, får ni affären och 20 000 franc.
Det är ingen förmögenhet, men de är era.
Pengar är ett starkare band än kärlek.
Ska vi gå och fira?
Vilket fint rum madame har gett oss.
Nya lakan, nyplockade blommor.
Therese.
- Madame har... - Ta ner den.
- Det är bara en tavla. - Om det stämmer, varför viskar vi då?
Ärret på din hals.
- Det var rött idag i kyrkan. - Jasså?
- Hur...? - Sluta.
Vi har drömt om detta länge och nu är drömmen sann.
Minns du att du sa att du ville somna i min famn...
- och vakna bredvid mig? - Gjorde jag det?
Ja, nu kan det hända.
- Nu när Camille är borta... - Varför sa du hans namn?
- Vad? Säg det själv. - Jag kan inte.
Säg det.
- Camille. - Ser du? Vad hände?
- Ingenting. - Ingenting.
Vet du varför?
För att han är borta. Han är död. Camille? Camille?
Hur illa var det när han dog?
Såg du inte det?
Jag blundade.
När?
Sluta, det kittlas. Nej!
Jag var ömsint, Therese.
Jag sänkte ner honom som om det vore ett bad.
Visa mig.
- Kämpade han inte emot? - Nej, han var lugn.
Visa mig.
Ljug inte. Han var inte lugn, eller hur?
Jag stängde ögonen, men öronen var öppna.
Han ropade mitt namn. "Therese!"
Therese! Therese!
- "Therese!" - Sluta.
Sluta.
Vet du vad ikväll är?
Jag hade nästan glömt det.
Vår bröllopsnatt.
Vi gifte oss när jag klev i båten.
Madame. Therese kanske vill ha en ingefärskaka.
Varje eftermiddag sedan bröllopet.
Jag gillar inte tupplurar.
- Gillar du kycklingen? - Ja, tack för lunchen.
Lunch brukade betyda något annat för oss.
Vi börjar vänja oss.
Jag måste tillbaka till jobbet.
- Mamma. - Förr var en sommardag...
- Nu börjar hon igen. - Berätta om en sommardag.
Jag babblar på-
-medan jag drömmer mig bort.
Hur lång tid tar det?
Jag tror att jag kommer att vända mig om...
och se någon jag känner.
Någon jag älskade.
En sommardag, söt som...
socker...
..vitt socker.
- Vad menar jag? - Du pratade om en dag.
Vi trodde att komockorna var stenar-
- och min syster, Amalie, klev på en.
Hon skrek och jag skrattade...
Mamma.
Madame? Laurent!
- Madame? - Mamma.
Försök få henne att röra sig så ofta som möjligt.
- Små rörelser hjälper. - Givetvis.
Och uppmuntra henne till att prata, eller stöna.
Det minsta ljudet kan ge henne rösten tillbaka.
- Hur kan hon...? - Vilken tur...
att ni två kan vaka över henne.
- God kväll. - God kväll.
Nu är vi ensamma.
Bär ner henne till affären innan du går.
Okej.
Redo, mamma?
Okej.
Du behöver bådas signaturer för att få pengarna.
- God morgon! - Vi kommer ner strax.
- Dags att gå hem, Laurent. - Ja, jag är strax klar.
Du borde lära dig att laga mat.
Du borde lära dig att äta.
Vad synd att jag inte är som Camille...
Det börjar bli sent. Du borde gå och lägga dig.
Ibland vet jag inte vem du är.
Tills döden skiljer oss åt, min kära.
- Therese! - Vad?
Få tickandet att sluta.
Tickandet dränker din röst.
- Jag säger ingenting. - Jo, jag hör dig.
- Vad säger jag? - Det jag säger.
- Du säger ingenting. - Båten, eftermiddagen.
- Solen gick ner, dimman... - Håll tyst. Kom hit!
Stranden är borta, båten driver.
- Vi är ensamma. Han ser mitt ansikte. - Han börjar skrika.
- Jag tar strypgrepp. - "Therese!"
Han biter mig i halsen.
- Han skriker ditt namn. - "Therese!"
- Jag kastar i honom! - "Therese!"
Sedan är han borta.
Exakt, han är borta.
- Du dödade honom. - Vad?
Din lögnare!
Du bad mig att döda honom!
- Vi dödade honom! - Varför hemsöker han bara dig då?
Är du galen? Han kommer till dig varje kväll.
Han kryper in i dina drömmar och du vaknar, skrikandes.
Jag skriker eftersom att du håller mig för hårt!
Herregud.
Säg något.
Spotta mig i ansiktet.
Be mig dra åt helvete.
Var tror du att du är nu?
Therese!
Vart är du på väg? Kom hit.
- Släpp mig! - Vad gör du?
Te, madame?
Sexan eller tvåan?
Hon tycker om sexan och tittar inte ens på tvåan.
Vad enkelt det var.
- Vad skriver hon då? - Förlåt?
När du babblade, skrev hon bokstäver. Titta.
Börja om, madame.
- Vad ser det ut som? - Jag vet inte.
- Det är ett T. - Ja, eller hur?
- Är det inte ett T? - Jo.
H.
- E. "The". - The...
- Låt mig se. - Vänta lite.
R.
- E. - E.
- "There..." - Håll tyst, Grivet.
Vad är nästa?
- Är det ett S? - Det är ett S.
- E. - E. "Therese."
- Tack, professor.
Hon har skrivit "Therese".
"Therese..."
- "Therese..." - "Och..."
- "Therese och..." - "Therese och Laurent!"
Hon har skrivit "Therese och Laurent."
- Ä. - Ä.
Ä.
- R. - R.
- ÄR. "Therese och Laurent är..."
Vad, madame?
- Hon är utmattad. - Hon behöver inte skriva klart.
Titta på hennes ögon.
"Therese och Laurent är...
underbara barn som behandlar mig väl."
Eller hur?
- Varför gråter hon? - Det är tacksamhet.
Nej, mamma. Vi borde tacka dig.
- Skål för det perfekta paret. - Ja.
Detta är ett lyckligt hem. Goda människor bor här.
Har huvudvärken återvänt?
Jag klarar inte av det.
Ni kan inte lura mig längre.
Jag tror att ni får tillskott om åtta månader.
Nej, Suzanne. Du har fel.
Tack.
Jag ska lägga mig ner. Jag har huvudvärk.
Jag hör om klockan ringer.
Jag glömde mina knappar.
Jag har ändrat mig. Jag måste sticka.
Varsågod.
Du kanske kan borra hål i mig. Precis här.
Vem tvingade mig att gifta mig?
Vem gör vad som helst för att inte behöva vara ensam?
Du.
Drick upp. Det är dags at gå. Baren stängde för 30 minuter sedan.
- Jag beklagar. - Nej, gå inte.
Vi kan inte stanna här.
- Gå inte. Stanna. - Jag beklagar.
Nej, stanna.
Du måste stanna.
Får jag köpa en drink till dig?
Jag har en.
Får jag köpa dig?
Jag är gratis.
Hoppa upp på borde och lyft upp kjolen.
Varför det?
Det får du se. Detta löser allt.
- Vänta lite. - Kom igen.
Vänta lite.
Jag vill inte ha dig.
Vätecyanid. Det verkar oerhört snabbt.
En droppe, sedan ser du aldrig råttorna igen.
Hej då.
Laurent?
Laurent, kom och hämta henne.
Hallå?
Madame?
Hallå?
THERESE LAURENT MORD
Vi kommer, Suzanne.
Var försiktig!
Suzanne?
Jag älskade din son. Snälla.
Om du förlåter mig, tar jag självmord och dör fridfullt.
Förlåter du mig?
Förlåter du...? Förlåter du mig?
- Res dig upp. - Snälla, förlåt mig.
Res dig upp! - Snälla.
Hon förlåter dig! Titta!
Hon önskar att hon hade haft ett dussin barn du kunde döda!
- De är här för att hämta oss. - Förlåt.
Titta vem det är.
Detta måste få ett slut.
Gå och se vem det är, Therese. Kom igen!
Kan jag hjälpa dig, sir?
- Olivier. - Jag hörde inte att du kom ner.
- Är Suzanne med dig? - Nej, jag gick bara förbi.
- Vi har inte sett er på länge. - Jag vet. Madame har varit sjuk.
- Får jag hälsa på henne? - Hon sover.
- Jag hälsar att du var här. - Ja, hälsa från oss.
Förhoppningsvis kan vi börja ses varje torsdag igen.
- Hon saknar torsdagarna. - Vi också.
Olivier.
Din hatt.
Hej då.
Affären är tom. Den är helt övergiven.
De är på väg mot floden.
- Älskade du någonsin mig? - Ja.
När han var vid liv.
Jag älskar dig.
- Efter att jag dödade honom... - Vi dödade honom.
- Vill du ha lite vin? - Ja.
Jag vill kyssa dig.
Från din hals till ditt lår.
- Jag vill stoppa in min tunga... - Det har vi gjort.
Gör det.
Nej.
Du.
- Hitåt. - Där nere.
Therese!
Subrip: TomTen
Översättning: Robin Jonsson